ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2020 року 
м. Харків
справа № 638/9444/17
провадження № 22-ц/818/1223/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,
сторони справи:
позивач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалене 20 березня 2019 року у складі судді Аркатової К.В.,
УСТАНОВИВ:
У червні 2017 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (надалі КП «Харківводоканал», КП) звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за період з 01.07.2012 по 31.03.2017 за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 2039 грн 4 коп. та водовідведення у розмірі 1315 грн 79 коп., інфляційні витрати у розмірі 704 грн 35 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 105 грн 33 коп. та судовий збір.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг центрального водопостачання та водовідведення, що надаються КП. На ім`я відповідача відкритий абонентський особовий рахунок № НОМЕР_1 . ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання з оплати наданих послуг, тому за період з 01.07.2012 по 31.03.2017 у нього утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 2039 грн 4 коп. та водовідведення у розмірі 1315 грн 79 коп. Відповідно до  ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) відповідач повинен сплатити на користь КП 3% річних від суми заборгованості в розмірі 105 грн 33 коп. та  інфляційні втрати в розмірі 704 грн 35 коп. Двадцятого лютого 2015 року за заявою КП був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 1593,03 грн, який ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 листопада 2015 року був скасований за заявою ОСОБА_1 .
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року позов КП «Харківводоканал» задоволений: стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість у розмірі 4164 грн 51 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання з оплати наданих КП послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, правовими наслідками чого є стягнення з нього заборгованості у розмірі 4164 грн 51 коп. Відсутність укладеного між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем договору не є підставою для відмови КП у стягненні заборгованості за надані послуги. Клопотання про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 не заявлялось, а суд з власної ініціативи не вправі застосовувати наслідки спливу строку позовної давності. Надані відповідачем акти про відключення квартири АДРЕСА_2 від послуг, що надаються КП, не можуть уважатися належними доказами у справі, оскільки не містить підписів уповноважених осіб КП та печаток.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини, оскільки відсутній договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Факт виникнення між сторонами відносин з приводу надання та отримання комунальних послуг підтверджується наданням КП послуг, за які останнє просить стягнути плату. Однак поданими апелянтом актами, не врахованими судом, встановлено відключення квартири АДРЕСА_1 від послуг, що надаються КП. Споживач не може відповідати за форму, у якій викладені вказані акти, оскільки вони складаються працівниками КП. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.11.2015 встановлена відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед КП, що також не враховано судом. У заяві про припинення судового провадження від 07.09.2017 ОСОБА_1 заявляв про застосування судом строків позовної давності, оскільки зазначені послуги не надавалися позивачем у вказаний період. Також відповідач наголошує, що йому невчасно вручалися судові повістки про судові засідання.
Хом`як Руслан В`ячеславович , діючи в інтересах КП, у відзиві заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що надані відповідачем акти не підтверджують відключення його квартири від послуг КП, а є актами-претензіями, що направляються для інформування споживача про заборгованість. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.11.2015 не встановлювалась відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед КП, підприємству лише роз`яснювалася необхідність звернутися із вимогою для споживача в порядку позовного провадження. При цьому зверненням до суду із заявою про видачу відносно ОСОБА_1 судового наказу на всю суму заборгованості у 2015 році КП перервало перебіг строку позовної давності. Про час та місце судового розгляду ОСОБА_1 повідомлявся завчасно та належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Як установлено судом і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, ОСОБА_1 є абонентом КП за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с. 10), на його ім`я у КП відкритий особовий рахунок 303246 (а.с. 4-7). 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки в період нарахування КП заборгованості ОСОБА_1 за 2012-2017 роки регулювалися Законом України № 1875-ІV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги" (надалі Закон № 1875-ІV).
Частиною першою статті 19 Закону № 1875-ІV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-ІV виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 рокуу справі № 6-110 цс12 , від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59 цс 13.
Заперечуючи проти отримання послуг КП у 2012-2017 роках, ОСОБА_1 надав суду копію листа від 31.01.2011, згідно з яким КП КГ «Харківкомуночиствод» повідомляло, що у зв`язку із непогашенням заборгованості квартира АДРЕСА_1 відключена від міської мережі каналізації (а.с. 21). Також була надана копія листа від 21.12.2011, яким повідомлено про відключення квартири АДРЕСА_1 КП КГ «Харківкомуночиствод» від системи централізованого водовідведення (а.с. 42).
Обидва листа стосуються відключення водовідведення, а не водопостачання, до того ж не містять жодних підписів працівників підприємства, тому не можливо встановити їх виготовлення саме працівниками КП КГ «Харківкомуночиствод», а не сторонніми особами. Належних доказів, які б беззаперечно свідчили про відключення квартири ОСОБА_1 від послуг, що надаються КП, матеріали справи не містять. Тому колегія суддів погоджується із висновком суду про доведеність отримання відповідачем послуг КП «Харківводоканал» у період з 2012 по 2017 рік.
За визначенням, наданим у пункті першому статті 1 Закону № 1875-ІV, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.
Згідно з наданим КП розрахунком за період з 01.07.2012 по 31.03.2017 у ОСОБА_1 період КП утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 2039 грн 4 коп. та водовідведення у розмірі 1315 грн 79 коп., інфляційні витрати у розмірі 704 грн 35 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 105 грн 33 коп.
Стягуючи указані суми з відповідача, суд першої інстанції не врахував, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.11.2015 була задоволена заява ОСОБА_1 та скасований судовий наказ № 2-Н/638/788/15 від 20.02.2015 за заявою КП до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 1593 грн 3 коп. (а.с. 3). 
Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦПК України в редакції, що діяла станом на 02.11.2015, ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу і місця її постановлення; прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог; 2) описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
У мотивувальній частині ухвали суду від 02.11.2015 вказано, що судовий наказ від 02.11.2015 скасовується з підстави відсутності у боржника заборгованості перед боржником (а.с. 3). І хоча в резолютивній частині ухвали суд дійсно роз`яснює КП його право звернутися до ОСОБА_1 із позовом, зазначене не змінює мотивувальної частини ухвали.
При цьому з тексту судового наказу № 2-Н/638/788/15 від 20.02.2015, що розміщений у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що КП звернулося до ОСОБА_1 із вимогою про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2012 по 31.12.2014 в розмірі 850,23 грн; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.07.2012 по 31.12.2014 в розмірі 458,86 грн; інфляційні витрати - 238,12 грн та 3% річних від простроченої суми - 45,82 грн.
Тому колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , що оскільки ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.11.2015 установлена відсутність у нього заборгованості перед КП за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, за цей період заборгованість із ОСОБА_1 стягненню не підлягає. 
Також знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 під час розгляду справи заявлялося клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності, оскільки про це йшлося у заяві ОСОБА_1 від 07.09.2017, отриманої Дзержинським районним судом м. Харкова 11.09.2017 (а.с. 20).
Проте підстави для задоволення зазначеної заяви відсутні. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України 2004 року є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів.
Враховуючи те, що судовий захист прав позивача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, відповідно до вимог ЦПК України 2004 року, міг бути реалізований як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України 2004 року, перериває перебіг строку позовної давності.
Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-214 цс 14.
З позовом про стягнення заборгованості за період з 01.07.2012 по 31.03.2017 КП звернулося 23.06.2017 (а.с. 1-2). Судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь КП був виданий 20.02.2015, тобто строк позовної давності КП не пропущений. 
Враховуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні. З рішенням належить виключити посилання суду на неподання ОСОБА_1 заяви про застування строків позовної давності. Також належить зменшити період та суму стягнення заборгованості, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь КП за період з 01.01.2015 по 31.03.2017 за надані послуги з водопостачання в розмірі 1188 грн 81 коп., за надані послуги водовідведення в розмірі 856 грн 93 коп. Оскільки зменшується сума заборгованості за надані послуги, підлягає зменшенню й розмір 3 відсотків річних та інфляційних витрат до 98 грн 48 коп. і 639 грн 24 коп. відповідно. 
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду позов КП до ОСОБА_1 визнаний обґрунтованим лише на 66,84%, при подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1600 грн, сплата якого була позивачу відстрочена ухвалою суду від 17.08.2017 (а.с. 17), стягнутий рішенням суду з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір належить зменшити з 1600 грн до 1069 грн 44 коп. Решту суми в розмірі 530 грн 56 коп. (1600-1069,44) на користь держави належить стягнути з КП.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02.01.2020 ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги з огляду на його майновий стан (а.с. 96-97). Його апеляційна скарга визнана судом обґрунтованою на 33,16%, при подачі апеляційної скарги мав бути сплачений судовий збір у розмірі 2400 грн. Тому з КП в дохід держави має бути стягнуто 795 грн 84 коп. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367,368,374,376,382 - 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року змінити.
Виключити з рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року посилання на не заявлення ОСОБА_1 клопотання про застосування строку позовної давності.
Змінити період та розмір заборгованості, розмір трьох відсотків річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» за надані послуги з водопостачання та водовідведення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за період з 1 січня 2015 року по 31 березня 2017 року за надані послуги з водопостачання в розмірі 1188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) гривень 81 (вісімдесят одна) копійка, за надані послуги водовідведення в розмірі 856 (вісімсот п`ятдесят шість) гривень 93 (дев`яносто три) копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» 98 (дев`яносто вісім) гривень 48 (сорок вісім) копійок трьох відсотків річних і 639 (шістсот тридцять дев`ять) гривень 24 (двадцять чотири) копійки інфляційних втрат відповідно. 
Зменшити розмір судового збору, стягнутий з ОСОБА_1 на користь держави за подачу позовної заяви, з 1600 гривень до 1069 грн 44 коп (однієї тисячі шістдесяти дев`яти) гривень 44 (сорока чотирьох) копійок.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь держави 530 (п`ятсот тридцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок судового збору, що підлягав сплаті при подачі позовної заяви.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь держави 795 (сімсот дев`яносто п`ять) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки судового збору, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 23 березня 2020 року.

Головуючий  О.Ю. Тичкова

Судді  А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний