Дата документу 28.04.2020 Справа № 332/3299/13-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 332/3299/13                                                  Головуючий у 1 інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження №22ц/807/1617/20                            Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 квітня 2020 року         м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Крилової О.В.,
Кухаря С.В. 
при секретарі: Бєловій А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування своїх вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24 березня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір приєднання. 
У зв`язку з порушенням зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 30 квітня 2013 року дорівнювала 25203 грн., та складалась з: 6993,70 грн. – заборгованість за кредитом; 12644,60 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом; 4126,46 грн. – заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи: 250 грн. – фіксована частина, 1188,24 грн. – процентна складова. 
Посилаючись на наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 березня 2008 року у розмірі 25203 грн. та 252,03 грн. судових витрат.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 березня 2008 року у розмірі 25203 грн. та судові витрати в сумі 252,03 грн. 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про залучення правонаступника відповідача. В заяві зазначала, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заявниця є сестрою померлого, і єдиною спадкоємицею відповідача, яка прийняла спадщину після померлого. В заяві ОСОБА_1 зазначала, що ознайомилась з текстом заочного рішення 03 жовтня 2019 року, та вважає його таким, що підлягає скасуванню. Так, договором приєднання був виключно той текст, який містився в анкеті-заяві, а отже, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України по справах № 6-240цс14 та № 6-698цс15, правову позицію Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, вважає позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» недоведеними. Крім того, заявниця вказувала, що з матеріалів справи неможливо встановити строк та порядок повернення кредиту, оскільки відповідні положення відсутні в підписаних позичальником документам, натомість позичальник жодного платежу з 2008 року не вчиняв. 
З огляду на наведене, ОСОБА_1 просила суд залучити до участі у справі її, як правонаступника відповідача; поновити для відповідача строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2013 року; заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2013 року скасувати, призначити справу до розгляду; застосувати строки позовної давності при вирішенні спору, та відмовити у задоволенні позову. 
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року замінено первісного відповідача ОСОБА_2 на його правонаступника – ОСОБА_1 . Залучено в якості відповідача по цій цивільній справі – ОСОБА_1 . Виключено з числа відповідачів ОСОБА_2 . 
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2020 року задоволено заяву про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2013 року – скасовано. 
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року відмовлено в задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». 
Відмовляючи у стягненні заборгованості на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що сальдо простроченої заборгованості у відповідача виникло 01 червня 2008 року, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось 02 липня 2013 року, отже, трирічний строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України та про який заявлено відповідачем, минув. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом порядку, встановленого для вирішення питання, однобічність та неповноту судового розгляду, порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. 
Так, в апеляційній скарзі скаржником зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги, що строк дії картки «Універсальна» № НОМЕР_1 , яку надано ОСОБА_2 встановлено до 30 квітня 2012 року. Отже, строк позовної давності позивачем не пропущено, та АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення тіла кредиту в розмірі 6993,70 грн. та відсотків, нарахованих станом на 30 квітня 2012 року в розмірі 10091,90 грн. Розмір відсоткової ставки сторони погодили в тексті анкети-заяви, яка підписана ОСОБА_2 . 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом,  24 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти в сумі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, на умовах сплати відсотків за користування кредитом  у розмірі 3 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає  строку дії картки. Вказаний договір оформлено у вигляді заяви, яка підписана ОСОБА_2 (а.с.6).
У заяві позичальника від 24 березня 2008 року передбачена сплата відсотків за користування кредитом  у розмірі 36 % на рік (3 % на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом.
Для здійснення операцій по кредитному рахунку відповідачу було видано платіжну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/12 (а.с. 93).
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, згідно умов договору, відмова від виконання зобов`язання не припускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позовної давності, встановленої ст. 257 ЦПК України, для пред`явлення позову. Разом з тим, такий висновок не ґрунтується на матеріалах справи.
Відповідно до положень ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України (у редакції, дійсній на час укладання договору) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до довідки банку видана ОСОБА_2 платіжна картка має строк дії до квітня 2012 року. Вказані обставини за матеріалами справи не спростовані.
Банк пред`явив позов до суду у липні 2013 року (а.с. 1), тобто в межах загального строку позовної давності. 
Так, визначаючи заборгованість в сумі 25203 грн. банк виходив з положення не тільки умов заяви про надання кредиту, яка особисто підписана відповідачем, а і  положеннями  внутрішньо банківськими нормативними актами, як то «Умови та правила надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку». Проте, як вбачається з наданих банком, вказаних документів, відповідач їх не підписував, доказів ознайомлення відповідачем та погодження з  цими документами, тобто саме зазначеного змісту,  - банком не надано. Тому умови встановлені названими  документами неможна визнати частиною договору між сторонами. 
За вказаних обставин, нараховані банком пеня та штрафи не відповідають умовам погодженим сторонами при  наданні кредитних коштів, відповідно до підписаної відповідачем заяви.
Крім того, дослідивши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, колегія суддів встановила, що проценти за користування кредитом банком нараховувались також після спливу строку кредитування. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини другої статті 1050 ЦК України.
До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, передбачені кредитним договором.
За таких обставин вимоги АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення процентів, нарахованих після 30 квітня 2012 року, тобто після закінчення строку кредитування, є необґрунтованими.
З розрахунку вбачається, що станом на 30 квітня 2012 року заборгованість ОСОБА_2 за процентами складала 10091,90 грн. (а.с. 5). 
Таким чином, враховуючи наведені висновки, заборгованість ОСОБА_2   за кредитним договором від 02 березня 2013 року, яку необхідно стягнути, підлягає визначенню в сумі 17085,60 грн., яка складається з тіла кредиту (6993,70 грн.) та нарахованих процентів станом на 30 квітня 2012 року (10091,90 грн.).
Враховуючи наведене, оскаржуване рішення районного суду, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення позову, та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 17085,60 грн. заборгованості за кредитним договором. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).
Таким чином, ураховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 598,32 грн. 
Керуючись ст. ст.  141, 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково. 
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2020 року у цій справі – скасувати, прийняти нову постанову, за якою:
«Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 березня 2008 року в загальному розмірі 17085 (сімнадцять тисяч вісімдесят п`ять) гривень 60 копійок, яка складається з: 6993 (шість тисяч дев`ятсот дев`яноста три) гривні 70 копійок – тіла кредиту та 10091 (десять тисяч дев`яносто одна) гривня 90 копійок – заборгованість по процентам за користуванням кредитом. 
В задоволені інших позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 598,32 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 7 травня  2020 року. 

Головуючий: 

Судді: