ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
12 березня 2020 року
м.Харків

справа № 646/5581/18
провадження № 22-ц/818/1372/20

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз»

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Янцовської Т.М., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 09 грудня 2019 року), -
в с т а н о в и в:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., а також судовий збір у розмірі 145,14 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що постановою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25.04.2018 року відповідача визнано винним у ДТП, яка сталася 26 березня 2018 року. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз». Позивач вважає, що він, як потерпіла особа, має право на власний розсуд обирати спосіб здійснення своїх прав шляхом звернення з вимогою виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика. Крім того членство страхової компанії ПрАТ «Європейський Страховий Союз» припинено в МТСБУ з 03 жовтня 2017 року, тобто на момент здійснення ДТП страхова компанія не є страховиком у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв`язку з цим позивач не має можливості використати договірні зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування та вимушений використати деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди) відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року оскаржується позивачем лише в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, а саме: в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди. В іншій частині (щодо стягнення моральної шкоди) рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз». Обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача – ПрАТ «Європейський Страховий Союз». Доказів того, що позивач звертався до ПрАТ «Європейський страховий союз» із заявою про сплату страхового відшкодування, та відповідно, отримання відмови у виплаті страхового відшкодування, матеріали справи не містять.  В той же час, посилання позивача на те, що членство страхової компанії - ПрАТ «Європейський Страховий Союз» припинено в МТСБУ з 03.10.2017 р. не є підставою для звільнення останнього від виконання зобов`язання за Законом, оскільки припинення ПрАТ «Європейський Страховий Союз» членства в МТСБУ не звільняє страховика від виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 26 березня 2018 року по проспекту Гагаріна, 174 у місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля GЕЕІY МR-7151 А, державний номер  НОМЕР_1 , під керуванням  ОСОБА_2 , та автомобіля Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Червонозаводського районного суду м Харкова від 25 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу (а.с.13).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серія НОМЕР_3 , який був чинним на момент скоєння відповідачем зазначеної ДТП (а.с.70).
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 12673 від 12 червня 2018 року, величина матеріальних збитків, завданих власнику Daewoo Lanos р.н. НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталася 26 березня 2018 року, становить 10 085,42 грн. (а.с.19).
Як на підставу позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що майнова шкода, завдана йому внаслідок ДТП, яка сталася 26 березня 2018 року, підлягає стягненню з відповідача, як з особи, яка визнана винною у цій дорожньо-транспортній пригоді. При цьому не зважаючи на те, що на момент здійснення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «Європейський Страховий Союз», він не має наразі можливості використати договірні зобов`язання у зв`язку з тим, що членство страховика у Моторному (транспортному) страховому бюро України було припинено з 03 жовтня 2017 року. Вважає, що наявне деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди) відшкодувати шкоду, завдану внаслідок ДТП.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Системний аналіз статей 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»
Сторони не заперечують, що на момент ДТП, 26 березня 2018 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серія НОМЕР_3 , який був чинним на момент скоєння відповідачем зазначеної ДТП (а.с.70).
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Обгрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди саме до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 посилався на те, що з серпня 2017 року анульовано дію ліцензії ПрАТ «Європейський Страховий Союз».
З листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 08 серпня 2018 року убачається, що членство ПрАТ «Європейський Страховий Союз» у Моторно (транспортно) страховому бюро України було припинено (а.с.108).
Проте юридична особа – ПрАТ «Європейський Страховий Союз» не припинена.
Крім того відповідно до ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеним ним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Таким чином факт анулювання ліцензії в період дії договору страхування не звільняє страховика від обов`язку виплатити страхове відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Лише в разі отримання відмови у виплаті страхового відшкодування з підстав, передбачених ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач може звернутися з позовом до винної особи.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. 
Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Доказів того, що ОСОБА_1 звертався до страхової компанії відповідача про виплату матеріального збитку, - позивачем суду не надано.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася 26 березня 2018 року, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук