ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 р.	Справа № 520/7489/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року (ухвалене  суддею Зінченко А.В., повний текст якого складено 16.01.2020 р.)  по справі № 520/7489/19 за позовом        Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3"   до        Головного управління Держпраці у Харківській області                про скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство "Тролейбусне депо № 3" (в подальшому - КП "Тролейбусне депо № 3")  звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Харківській області № 1126 від 21.06.2019 р. про проведення інспекційного відвідування КП "Тролейбусне депо № 3"; визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № 20-01-4404/0753-2377 від 05.07.2019 р.; визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 20-01-4404/0753/2377/ІП-ФС від 16.07.2019 р.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 р. відмовлено в задоволенні позову. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 р. та ухвалити нове  рішення, яким задовольнити  позовні вимоги. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог: Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Закону України "Про відпустки", Закону України "Про зайнятість населення", Кодексу законів про працю України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідач  подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги  не підлягають  задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держпраці у Харківській області № 1126  від 21.06.2019 р.  та направлення  № 02.02-03/2192 від 21.06.2019 р. про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного  відвідування, яке отримано  позивачем 25.06.219 р.,  інспектором праці Тищенко О.М.  у період з 27.06.2019 р. по 11.07.2019 р. здійснено інспекційне відвідування КП "Тролейбусне депо № 3" на предмет додержання  законодавства про працю.
Вищевказаний наказ виданий на підставі звернення фізичної особи ОСОБА_1 про порушення стосовно неї законодавства про працю № О-562 від 28.05.2019 р.
За результатами проведеного відповідачем інспекційного відвідування складено акт № 20-01-4404/0753 від 05.07.2019 р., яким встановлено  порушення  КП "Тролейбусне депо № 3"  вимог ч. 4 ст. 79 Кодексу законів про працю України та ч. 13 ст. 10 Закону України "Про  відпустку".
Вказаний акт  підписаний позивачем з запереченнями.
На підставі висновків вищевказаного акту Головним управлінням Держпраці у Харківській області винесено припис № 20-01-4404/0753-2377 від 05.07.2019 р. про усунення встановлених порушень та позивачу направлено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу.
Постановою Головного управлінням Держпраці у Харківській області № 20-01-4404/0753/2377/ІП-ФС від 16.07.2019 р. на позивача  на підставі ст. 259 Кодексу законів про працю України, ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення», ч. 3 ст. 34 Закону України «Про  місцеве  самоврядування в Україні», п. 8 Порядку  накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  № 509 від 17.07.2013 р., абз. 8 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України за порушення вимог ч. 4 ст. 79 Кодексу законів про працю України,  накладено штраф у розмірі 4173 грн. 
Згідно  протоколу  засідання з розгляду справи про накладення штрафу  № 0885 від 16.07.2019 р., представник КП "Тролейбусне депо № 3" не заперечував проти  наявності порушень. 
Не погоджуючись з  вищевказаними наказом, приписом та постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  оскаржувані наказ, припис та постанова обґрунтовані, у зв`язку з чим не підлягають скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. 
Згідно  із ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності",   державний нагляд (контроль) -    діяльність уповноважених законом центральних органів    виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених  законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом. Спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 р. (в подальшому - Положення № 96)  встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до  пп. 1 п. 3 Положення № 96, основними завданнями Держпраці є: реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно  із пп. 6 п. 4 Положення № 96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Пунктом 7  Положення № 96 встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно  із ч. 1 ст. 295 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну піїтику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 38 Закону України "Про охорону праці", державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.
Згідно із ч. 1 ст. 4  Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Відповідно до  ч. 1 ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці N 81 1947 року  про інспекцію праці у промисловості й торгівлі  (укр./рос.) (в подальшому - Конвенція МОП № 81 від 1947 року), інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право, зокрема,  a) безперешкодно,  без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби  проходити  на  будь-яке  підприємство,  яке  підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких  приміщень,  які  вони мають  достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; c) здійснювати  будь-який огляд,  перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися  у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Згідно із ч. 2 ст. 12 Конвенції МОП № 81 від 1947 року, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.
Частиною 1 статті 6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" встановлено, що підставами для здійснення позапланових заходів, зокрема, є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Згідно із  ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
Частиною  5 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення). Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання. Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності",  за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
Згідно  із ч. 7 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", у разі необхідності вжиття  заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис.
Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства (ч. 8 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"). 
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , яка працює в  КП "Тролейбусне депо № 3" та є особою з  інвалідністю  ІІІ групи, звернулася до відповідача з заявою № О-562 від 28.05.2019 р. про порушення стосовно неї законодавства про працю, в якій просила зобов`язати керівництво КП "Тролейбусне депо № 3" надати їй відпустку, оскільки підприємством заявниці відмовлено у наданні відпустки  за її  заявою. 
На підставі вказаного звернення Головним управлінням Держпраці у Харківській області видано наказ № 1126 від 21.06.2019 р. про призначення проведення інспекційного відвідування та видані направлення на проведення заходу державного контролю № 02.02-03/2192 від 21.06.2019 р., яке пред`явлено уповноваженій особі КП "Тролейбусне депо № 3" Білостоцькій Н.В. (начальник відділу з управління персоналу) під особистий підпис. 
Доводи апелянта, що оскаржуваний наказ  неправомірний, оскільки чинним законодавством не передбачено проведення  перевірок у формі інспекційних відвідувань, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки Конвенцією МОП № 81 від 1947 року передбачена можливість  проведення перевірок, зокрема, у формі інспекційних відвідувань.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ обґрунтований та не підлягає скасуванню, оскільки винесений, відповідно до вимог чинного законодавства. 
Судовим розглядом встановлено, що позивачем здійснено допуск інспектора праці Тищенко О.М. у період з 27.06.2019 р. по 11.07.2019 р. до проведення інспекційного відвідування КП "Тролейбусне депо № 3"  на предмет  додержання  законодавства про працю та надано графік відпусток робітників відділу експлуатації на 2019 рік, затвердженого директором КП "Тролейбусне депо № 3" та узгодженого з головою профкому КП "Тролейбусне депо № 3".
Як вбачається з  вищевказаного графіку щорічних відпусток відділу експлуатації на 2019 рік, начальнику маршруту громадського транспорту ОСОБА_1. заплановано відпустку  на жовтень 2019 року, але з нею  не узгоджено період надання щорічної відпустки в цей період часу, оскільки у вказаному графіку відсутній підпис ОСОБА_1.  
Згідно з актом про відмову від ознайомлення з графіком відпусток робітників відділу експлуатації на 2019 рік від 02.01.2019 р., складеного комісією у складі начальника відділу експлуатації Жадько Л.В., начальника відділу з управління персоналом Білостоцької Н.В., інспектора з кадрів відділу з управління персоналом Прижкової О.Б., ОСОБА_1.  відмовилася від  проставлення підпису про ознайомлення з графіком відпусток. 
Відповідно до ч.  4 ст. 79 Кодексу законів про працю України, черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку. 
Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну (ч. 5 ст. 79 Кодексу законів про працю України).
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що таке  узгодження  проводиться до затвердження графіку відпусток, оскільки фактичне затвердження графіку відпусток керівником за погодженням з уповноваженим ним органом є результатом внесення узгоджених з працівниками періодів для надання відпусток.
Таким чином, акт про відмову від ознайомлення з графіком відпусток робітників відділу експлуатації на 2019 рік від 02.01.2019 р. не може вважатися доказом узгодження між ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи та адміністрацією підприємства конкретного  періоду надання їй щорічної відпустки, встановленого графіком відпусток на 2019 рік.
Статтею 10 Закону України "Про відпустки" встановлено, що щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються, зокрема, особам з інвалідністю.
Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів узгодження між ОСОБА_1 та адміністрацією підприємства періоду щорічної відпустки та надання їй відпустки за її бажанням, то суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком  суду першої інстанції про  правомірність винесеного  відповідачем припису про усунення виявлених порушень № 20-01-4404/0753-2377 від 05.07.2019 р. 
Щодо позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 20-01-4404/0753/2377/ІП-ФС від 16.07.2019 р. суд апеляційної інстанції суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини у розмірі мінімальної заробітної плати.
Згідно із п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 р., однією з підстав для накладення штрафів є акт про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
Відповідно до  ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік"  встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4173 гривні.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова про накладення штрафу обґрунтована, оскільки винесена на підставі акту інспекційного відвідування юридичної особи, яким встановлені порушення позивачем вимог трудового законодавства. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням    норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст.  243,  308,  316,  322,  325,  326,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3"  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року по справі № 520/7489/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. . 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  04.05.2020 року