Ухвала
іменем України
15 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 687/410/19
провадження № 51-1825ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 09 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
ухвалою Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Бережанка Борщівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, 
з загальною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 січня 2020 року, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2019 року щодо ОСОБА_5 – без змін.
Як вбачається зі змісту судових рішень, доданих до касаційної скарги, ОСОБА_5 , висунуто обвинувачення в тому, що він 08 березня 2012 року, перебуваючи у приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 , під час словесної суперечки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин зі своєю дружиною ОСОБА_6 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання 
їх наслідків, заподіяв потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження, 
які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі потерпіла, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, 
суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом 
у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. 
Стаття 49 КК встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Згода обвинуваченого на таке звільнення, за умови спливу цих строків, є обов`язковою і безумовною підставою звільнення від кримінальної відповідальності, імперативною вимогою законодавця, що унеможливлює подальше здійснення кримінального провадження. Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності 
за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули встановлені законодавцем строки давності. Таке звільнення від кримінальної відповідальності є обов`язком, а не правом суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, строк давності встановлений тривалістю два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, яким відповідно до ч. 2 ст. 12 КК є злочин, за який законодавцем передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
В підготовчому провадженні 22 липня 2019 року обвинувачений та його захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за злочин, вчинений 08 березня 2012 року, на підставі ст. 49 КК в зв`язку із закінченням строків давності.
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений перебував в розшуку 
з 07 березня 2014 року до 07 березня 2018 року. Отже з моменту вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 125 КК, до початку ухилення від досудового слідства минув 1 рік 11 місяців 27 днів.
Ухвала про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 постановлена Чемеровецьким районним судом Хмельницької області 22 липня 2019 року. Суд правильно дійшов висновку, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК, є злочином невеликої тяжкості, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за який сплинули. 
Зміст доводів касаційної скарги зводиться до обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність через те, що на переконання потерпілої у розшуку обвинувачений перебував більш тривалий строк, оскільки згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, досудове розслідування було відновлене в березні 2019 року. 
Вказані доводи потерпілої не ґрунтуються на законі. Встановлений судом першої інстанції факт того, що ОСОБА_5 , з`явившись до Чемеровецького ВП, припинив ухилятися від досудового слідства 06 березня 2018 року не заперечується 
в касаційній скарзі. Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності відновлюють перебіг з дня явки ОСОБА_5 до правоохоронного органу. Зміст 
ч. 2 ст. 49 КК не дає жодних підстав ставити в залежність відновлення перебігу давності від процесуального рішення про відновлення досудового розслідування. Момент відновлення досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні ніяким чином не впливає на вирішення питання про перебіг давності, передбаченої ст. 49 КК. Строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , визначений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, станом на 22 липня 2019 року сплинув. 
Згіднотакої засади кримінального провадження як диспозитивність (ст. 26 КПК), суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Межі судового розгляду, встановлені ст. 337 КПК, зобов`язують суд проводити його лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
З доводів касаційної скарги та змісту оскаржених судових рішень не встановлено, що ОСОБА_5 було висунуто обвинувачення у вчиненні ще й інших злочинів, що відповідно до ч. 3 ст. 49 КК є підставою для переривання перебігу давності. 
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо кримінального провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення 
від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Підготовче судове провадження, згідно п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК, 
є складовою судового провадження. Враховуючи положення ч. 4 ст. 286 цього кодексу, суд першої інстанції розглянув вищезазначене клопотання невідкладно, та не мав обов`язку досліджувати докази на яких ґрунтується обвинувачення.
Отже, доводи потерпілої про безпідставне звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності відповідно до п.1 ч. 1 ст. 49 КПК з мотивів, викладених в касаційній скарзі, є необґрунтованими. Зі змісту оскаржених судових рішень та поданої касаційної скарги колегією суддів не встановлено неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК та ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, як підстави для скасування судового рішення, 
є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону потерпіла вказує на відсутність прокурора при проголошенні судом першої інстанції вищезазначеної ухвали від 22 липня 2019 року. Вказані доводи є безпідставними.
Згідно з ч. 1 ст. 324 КПК, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до його прибуття до суду. Одночасно, якщо причина неприбуття є неповажною, суд порушує питання про відповідальність прокурора, який не прибув, перед органами, що згідно із законом уповноважені притягати його до дисциплінарної відповідальності.
Як убачається з копії ухвали Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2019 року, засідання відбувалося за участю прокурора ОСОБА_7 , яка в ході судового засідання підтримала клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності. Водночас, КПК не містить вимоги про обов`язкову безпосередню присутність прокурора при оголошенні судового рішення.
Доводи потерпілої про те, що суд не повернув обвинувальний акт за наявності підстав для того, оскільки він не відповідав вимогам КПК щодо його змісту та неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, спростовуються наступним. 
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувальний акт складений слідчим та затверджений прокурором, він містить відомості, визначені ч. 2 ст. 291 КПК. Зокрема, у ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація злочину з посилання на статтю КК, а також формулювання обвинувачення. Зі скаргами на процесуальні рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора в кримінальному провадженні, в тому числі щодо кваліфікації дій обвинуваченого, потерпіла, згідно наданих касаційному суду документів, не зверталась. Підстав для повернення обвинувального акту судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено, а доводи касаційної скарги не містять в цій частині обґрунтування таких порушень, що можуть бути підставою для скасування судових рішень, з огляду на статті 412, 413, 438 та частину 1 статті 433 КПК.
Доводам касаційної скарги потерпілої щодо відмови судом першої інстанції 
у задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 як потерпілих задля реалізації їх права на звернення з цивільним позовом 
в кримінальному провадженні, належну правову оцінку надав апеляційний суд, який перевірив аналогічні в цій частині доводи апеляційної скарги. Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду за результатами перевірки судового рішення. Суд надав вірну оцінку обґрунтованості ухвали районного суду в цій частині, зазначивши, що відповідно до статей 55 та 477 КПК до органу досудового розслідування ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не звертались, отже підстав для визнання їх потерпілими у цьому кримінальному провадженні не було. 
З огляду на зміст частин 1, 4 ст. 26, ст. 22 КПК, колегія суддів не вбачає підстав для спростування наведених судами мотивів та скасування постановлених рішень. 
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування судових рішень з мотивів, викладених у касаційній скарзі про незаконне, на думку потерпілої, вирішення судом цивільного позову в кримінальному провадженні. Доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними. У постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року в провадженні №51-8147км18, на яку посилається потерпіла обґрунтовуючи свої вимоги, йдеться про інші обставини застосування норм, передбачених статтями 129, 326 КПК. У зазначеній постанові касаційний суд визначив, що при постановленні обвинувального вироку суд не має права залишити цивільний позов без розгляду з будь-яких інших підстав, ніж передбачених у статтях 129, 326 КПК. 
У цьому кримінальному провадженні судом постановлено ухвалу про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а не обвинувальний вирок. Згідно вимог ч. 1 ст. 129 КПК суд задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому виключно ухвалюючи обвинувальний вирок або постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову. Підстави і розмір позову, їх доведеність може бути предметом судового розгляду, який в цьому кримінальному провадженні не здійснювався. За таких обставин суд дійшов вірного висновку про залишення цивільного позову потерпілої без розгляду. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК потерпіла може звернутися з цивільним позовом до суду в порядку цивільного судочинства.
Апеляційним судом при розгляді кримінального провадження не допущено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. Доводи касаційної скарги не містять обґрунтування підстав для скасування судових рішень з огляду зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 412, 413, 433, 438 КПК.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК , Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 22 липня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 
09 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                     ОСОБА_3