Ухвала
 
18 березня 2020 року                                                                                        
м. Київ
 
справа № 524/5845/19
провадження № 61-3784ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, у складі судді Андрієць Д. Д., 
від 13 серпня 2019 року, про забезпечення позову та постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Триголова В. М., Лобова О. А., Пікуля В. П., від 13 січня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування збитків та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) про відшкодування збитків в сумі 737 950, 22 грн та моральної шкоди в сумі 10 000 грн. Позов позивач обґрунтовував порушенням його прав як орендодавця та власника майна, переданого відповідачу за договором оренди.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 серпня 2019 року відкрито провадження у даній справі.
ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ФОП  ОСОБА_1 , а саме: будівлю контрольної лабораторії, загальною площею 101,8 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 66,3 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач тривалий час не сплачує орендну плату, посилаючись на скрутне матеріальне становище, уникає контактів з позивачем, у зв`язку з чим є реальні підстави припускати, що в подальшому ОСОБА_1 будуть вчинятися дії по відчуженню належного їй майна, що у свою чергу може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 серпня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на майно ФОП  ОСОБА_1 в межах розміру позовних вимог 747 950, 22 грн.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2020 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області 
від 13 серпня 2019 року залишено без змін.
24 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку представник ФОП  ОСОБА_1 - адвокат Таранкова О. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 серпня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, повний текст якої складено 23 січня 2020 року.
У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження обґрунтованості припущення щодо неможливості виконання у майбутньому рішення суду внаслідок відчуження майна відповідача, та не доведено, що виконання рішення у справі за позовом про відшкодування шкоди може бути здійснено лише за рахунок зазначеного майна, про арешт якого він просив суд. 
Крім того, судами неправомірно не застосовано зустрічне забезпечення, тому відсутні гарантії компенсації позивачем збитків, заподіяних забезпеченням позову.
Також вважала, що судами не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18.
Просила поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду 23 січня 2020 року.
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів дають підстави для висновку, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин; тому на підставі частини другої статті 390 ЦПК України цей строк підлягає поновленню.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала апеляційного суду про забезпечення позову не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
 
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що між сторонами існує спір з приводу відшкодування збитків у сумі 737 950, 22 грн та моральної шкоди в сумі 10 000 грн, з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, балансу інтересів сторін, з метою недопущення відчуження належного відповідачеві майна до моменту вирішення спору, гарантування реального виконання рішення суду у разі задоволення позову, дійшов обґрунтованого висновку про застосування обраного заходу забезпечення позову в межах розміру позовних вимог.
Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження обґрунтованості припущення щодо неможливості виконання у майбутньому рішення суду внаслідок відчуження майна відповідача, відхилені касаційним судом, як необґрунтовані, з врахуванням необхідності застосування заходів забезпечення позову з метою ефективного виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Оскаржувані судові рішення прийняті з урахуванням обставин конкретної справи, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що судами проігноровано висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 755/1357/18.
Застосовані заходи забезпечення позову не забороняють володіння та користування ФОП ОСОБА_1 своїм нерухомим майном.
Касаційна скарга не містить доводів про те, що застосовані заходи забезпечення позову перешкоджають здійсненню відповідачем підприємницької діяльності.
При цьому ФОП ОСОБА_1 не позбавлена права за наявності передбачених законом підстав (глава 10 розділу І ЦПК України) ініціювати перед судом питання про зустрічне забезпечення, заміну одного заходу забезпечення позову іншим, скасування заходів забезпечення позову, відшкодування збитків завданих забезпеченням позову.
Таким чином доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, а правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним.
Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області 
від 13 серпня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду 
від 13 січня 2020 року є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Поновити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 серпня 2019 року про забезпечення позову та постанови Полтавського апеляційного суду 
від 13 січня 2020 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області 
від 13 серпня 2019 року про забезпечення позову та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2020 року у справі 
№ 524/5845/19 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування збитків та моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              В. В. Шипович
 
Є. В. Синельников
 
С. Ф. Хопта