ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6267/20 Справа № 210/318/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -      Бондар Я.М.
суддів -                           Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОАКТИВ»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року, яка постановлена суддею Хлистуненко О.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, -
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОАКТИВ» про зобов`язання надання документів.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року позовна заява визнана неподаною та повернута позивачу.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає ухвалу незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
При цьому, скаржник зазначає, що в період часу з грудня 2019 року по 04 травня 2020 року ніхто з працівників поштового зв`язку за адресою її мешкання, не звертався, жодних листів із суду їй не надходило, поштових повідомлень про отримання поштової кореспонденції вона не підписувала, тобто ухвалу суду від 11.02.2020 року про залишення її позову без руху не отримувала, у зв`язку із чим не мала змоги виконати ухвалу суду та сплатити судовий збір через неналежне виконання працівниками пошти своїх службових обов`язків, що створило їй штучні перешкоди для доступу для правосуддя. Вказує, що ухвалу суду від 16 квітня 2020 року про повернення їй позову вона отримала лише 04 травня 2020 року, а відстеживши поштове відправлення з поштовим кодом конверта в якому була ухвала з`ясувала, що це поштове відправлення було їй вручено ще 23 квітня 2020 року, що не відповідає дійсності. Скаржник вважає, що суд першої інстанції, повернувши їй позов обмежив реалізацію її прав та позбавив доступу до правосуддя.
Відзив на апеляційну скаргу не подано
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, яка зазначена у п.6 ст.353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався ст.185 ЦПК України, й виходив з того, що копію ухвали суду від 11.02.2020 року про залишення позову без руху отримано позивачем 22.02.2020 року, що підтверджено поштовим повідомленням, однак станом на 16.04.2020 року позивач про наміри усунути недоліки не заявляла, рухом справи не цікавились, клопотань про продовження строку для усунення недоліків не надавала, що свідчить про втрату інтересу до своєї позовної заяви, що в свою чергу тягне порушення принципу розумності строків, дотримання якого є однією з найважливіших критерій справедливого судочинства.
Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Повернення позовної заяви - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява вважається неподаною та повертається позивачу за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.
Частиною 7 ст.185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Матеріалами справи встановлено, що 11 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. (а.с.6).
В день постановлення ухвали без руху на адресу позивача, вказану у позові надіслана копія ухвали без руху, що підтверджено супровідним листом Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.02.2020 за вихідним №3923/2/210/943/20 (а.с.7).
На аркуші справи 8 наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №3923/2/210/943/20 адресату ОСОБА_1 22.02.2020.
Станом на час постановлення оскаржуваної ухвали 16 квітня 2020 року відсутні відомості про виконання позивачем ухвали без руху, тобто відомості про сплату останньою судового збору в розмірі 768,40 грн.
Відповідно до Параграфу 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Матеріалами справи встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 суд отримав 22 січня 2020 року, після чого на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України надіслав відповідний запит до відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо відповідача ОСОБА_2 та отримавши 10 лютого 2020 року відповідь на запит, перевіривши позовну заяву, встановив, що її подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, оскільки позивачем не сплачено судовий збір, і у відповідності з вимогами ст.185 ЦПК України постановив ухвалу, якою залишив позов без руху, надавши строк позивачу для сплати судового збору, що повністю відповідає нормам матеріального права. 
В подальшому, суд отримавши рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №3923/2/210/943/20 (ухвали без руху) адресату ОСОБА_1 22.02.2020, дочекавшись, встановленого в ухвалі строку на усунення недоліків, який закінчувався 09 березня 2020 року, 16 квітня 2020 року не отримавши від позивача ні квитанції про сплату судового збору ні клопотань про продовження строку для усунення недоліків, постановив ухвалу про повернення позову, як передбачено положеннями ч.3 ст.185 ЦПК України.
Доводи позивача про те, що вона не отримувала ухвалу без руху від 11.02.2020, окрім наявного в справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №3923/2/210/943/20 (а.с.8), спростовуються трекінгом відстеження поштових відправлень, яким підтверджено вручення поштового відправлення зі штрих кодом конверту № 5009602197420 адресату, тобто позивачу 27.02.2020 (а.с.23).
Твердження позивача про те, що оскаржувану ухвалу суду від 16 квітня 2020 року вона отримала лише 04 травня 2020 року, також не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки, відстеживши трекінг поштового відправлення з поштовим штрих кодом конверта №5007403474390, в якому надсилалась ухвала про повернення позову, встановлено, що це поштове відправлення вручено особисто адресату 23 квітня 2020 року (а.с.24).
Колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що позивач, звернувшись до суду з позовом про захист свого порушеного права рухом справи не цікавилась, що свідчить про втрату інтересу до своєї позовної заяви, є правильним, оскільки доказів зворотному скаржником не надано, твердження позивача, що вона неодноразово телефонувала до суду та просила повідомити їй про дату та час розгляду її справи нічим не підтверджені. 
Слід зазначити, що в оскаржуваній ухвалі, суд роз`яснив позивачу про те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тобто сплативши судовий збір позивач має право, повторно звернутися до суду із заявленими позовними вимогами, у зв`язку із чим право позивача на доступ до правосуддя не порушено.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду про повернення позовної заяви позивачу ОСОБА_1 є законною та належним чином обґрунтованою, підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 квітня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повне судове рішення складено 10 червня 2020 року.

Головуючий:
Судді: