ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 червня 2020 року           справа №360/1052/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г.,  Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року про повернення позовної заяви у справі № 360/1052/20 (головуючий суддя І інстанції – Пляшкова К.О.), складену в повному обсязі 14 квітня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів, - 

                                                      В С Т А Н О В И В :

11 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якій просить:
1) визнати дії відповідача по відрахуванню необхідних податків та зборів на доходи фізичних осіб, сплата яких є обов`язковою у встановленому законом порядку з виплат по середньому заробітку за час затримки видачі трудової книжки за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року по справі № 812/973/17 в сумі 206537,85 грн. протиправними, та зобов`язати зробити перерахунок необхідних податків та зборів у відповідності до чинного законодавства, що повинно становити 244382,72 грн.;
2) визнати дії відповідача про внесення записів до Пенсійного фонду України про нараховану суму з виплат по середньому заробітку за час затримки видачі трудової книжки за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 липня 2019 року по справі № 812/973/17 протиправними, та зобов`язати внести до Пенсійного фонду України повну суму без вирахування будь-яких внесків, тобто зазначити суму, яку встановлено рішенням суду - 247426,06 грн.;
3) стягнути з відповідача на користь позивача недоотримані кошти середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в сумі 37844,87 грн.;
4) стягнути з відповідача на користь позивача недоотримані кошти за невикористану основну і додаткову відпустку при звільненні у сумі 3868,78 грн.;
5) стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману заробітну плату у грудні 2015 року в сумі 5,28 грн.;
6) стягнути з на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 15.01.2016 на день фактичного розрахунку, з розрахунку 6240,00 грн. за місяць (а.с. 1-4).  
Ухвалою суду від 16 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом семи календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду: уточненої позовної заяви, оформленої з дотриманням вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, разом з її копією для вручення відповідачу;  документ про сплату судового збору в загальному розмірі, який складається з суми 1 681,60 грн. та 1 % від орієнтованої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 10-12).
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням вищевказаної ухвали (а.с. 54-55).
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначив, що позовні вимоги направлені на оскарження дій, які зачіпляють порядок та обсяг соціальних гарантій та стосуються соціального та правового захисту, та підпадають під дію п. 13 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Посилався на практику Верховного Суду (а.с. 58-61).  
Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час а місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Від позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив  матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції – скасувати, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 16 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом семи календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду: уточнену позовну заяву, оформлену з дотриманням вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, разом з її копією для вручення відповідачу;  документ про сплату судового збору в загальному розмірі, який складається з суми 1 681,60 грн. та 1 % від орієнтованої суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 10-12).
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням вищевказаної ухвали (а.с. 54-55), в якій зазначено, що позивач не звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, оскільки він не зачіпає прав позивача як учасника бойових дій.
Вищевказана ухвала є спірною при розгляді даної справи.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з п. 1ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Приймаючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не в повному обсязі виконано вимоги ухвали суду про залишення позову без руху, а саме не надано доказів сплати судового збору.
Щодо вимоги про сплату судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
З матеріалів справи вбачається, що позивача є учасником бойових бій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 62).
На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.
Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.
Згідно із частиною 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань».
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволля.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.
Таким чином, правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав.
Цієї ж думки дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року по справі №0640/4372/18.
Тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не може вважатися необґрунтованим, тому помилковою є відмова суду першої інстанції у задоволенні заяви про звільнення позивача, як учасника бойових дій, від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що справа за його позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів не пов`язана з порушенням його прав, як учасника бойових дій.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як учасника бойових дій, та, відповідно помилково повернув позовну заяву позивача.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799.
Пунктом 3  розділу 1 Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отож, заявлені позовні вимоги позивача про стягнення недоотриманих коштів за невикористану основну і додаткову відпустку, недоотриманої заробітної плати  при звільненні є видом грошового забезпечення,а середній заробіток за час затримки розрахунку або за час затримки видачі трудової книжки є соціальною гарантією компенсації втрати заробітку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Судом першої інстанції не надано оцінки тому, чи входить вищевказані виплати до складових заробітної плати та, відповідно, чи повинен взагалі позивач сплачувати судовий збір за подання даного позову.
При цьому, формальні обставини повернення позовної заяви не можуть бути підставою для порушення прав позивача в частині не розгляду позовних вимог по суті.
Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву діяв передчасно, без дотримання норм процесуального законодавства.
Відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є такою, що підлягає скасуванню та направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду з огляду на положення ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. ст. 311, 320, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 360/1052/20 – задовольнити.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 360/1052/20 - скасувати, а справу направити до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, встановленому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 червня 2020 року.
           
Судді                                                                                       Т.Г.Арабей
                                                                                            І.В. Геращенко          
                                                                                                   Г.М. Міронова