Постанова
Іменем України
(додаткова)
 
22 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 592/11983/18
провадження № 61-14998св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради,
 
розглянув заяву ОСОБА_3 , яка діє від імені  ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення, 
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору  - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2019 року в складі судді Катрич О. М. та постанову Сумського апеляційного суду від 02 липня 2019 року в складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А., Хвостик С. Г.

ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником 45/100 частин будинку АДРЕСА_2 та відповідної частини земельної ділянки за вказаною адресою. Власником сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , який на своїй земельній ділянці побудував нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 196,6 кв. м, житловою площею 79,8 кв. м та лазню, яке є самочинним, так як не було отримано будь-яких дозвільних документів. 
 
Вказує, що самочинне будівництво проведено з порушенням норм ДБН 360-92** «Містобудування». Недотримання вказаних норм призводить до того, що дощова та снігова вода з даху будинку та бані, які мають нахил в бік земельної ділянки позивача, стікає на територію вказаної земельної ділянки та скупчується, що в свою чергу призводить до відсирювання стін будинку позивача та створює перешкоди в користуванні власністю. 
 
Крім того, велика кількість снігу, яка скупчується на даху будинку та бані відповідача у зв`язку з їх великою площею, згодом падає на подвір`я позивача та протягом досить тривалого часу не тане у зв`язку з тим, що самочинно збудована двоповерхова споруда постійно затінює подвір`я позивача, що створює значні незручності в користуванні власністю. Також, самочинно збудований двоповерховий будинок та двоповерхова баня, мають численні віконні отвори, які виходять в бік суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 , що в свою чергу порушує приватний характер життєдіяльності мешканців будинковолодіння позивача.
 
Позивач просив суд усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 домоволодінням АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2  знести самочинно побудовані об`єкти нерухомого майна, а саме житловий будинок загальною площею 196,6 кв. м, житловою площею 79,8 кв. м та лазню, що знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_1 .
 
Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії. 
 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі звернення ОСОБА_4 до начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради та до міського голови була проведена позапланова перевірка виконання будівельних робіт з будівництва будівель за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якої було встановлено, що житловий будинок та лазня за вказаною адресою самочинно збудовані в 2009 році.
 
Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради просило зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинно збудовані будівлі в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , за власний рахунок.
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Позовні вимоги Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Суми задоволено.
 
Зобов`язано ОСОБА_2 знести самочинно збудовані будівлі, а саме житловий будинок літ. «К-II» та баню літ. «И» за адресою: АДРЕСА_1 за власний рахунок.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Суми судовий збір в сумі 1 762,00 грн.
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 02 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
 
Скасовано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2019 року в частині задоволення позовних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.
 
Закрито провадження у справі в частині вирішення позовних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишено без задоволення. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2019 року у нескасованій апеляційним судом частині та постанову Сумського апеляційного суду від 02 липня 2019 року залишено без змін.
У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 , яка діє від імені  ОСОБА_2 ,про ухвалення додаткового рішення у справі, яка посилається на невирішення у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року питання про розподіл судових витрат.
 
Згідно протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 31 березня 2020 року визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи у складі: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Відповідно до положень частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
 
Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з висновку про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що при вирішенні справи Верховний Суд в постанові від 26 лютого 2020 року не вирішив питання про розподіл судових витрат. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що заяву необхідно задовольнити.
 
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
 
Згідно частини першої, пункту 1 частини третьої 
статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
 
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем у зв`язку з підготовкою відзиву на касаційну скаргу, заявником надано договір про надання правової допомоги від 21 березня 2019 року, доповнення № 3 до договору про надання правової допомоги від 21 березня 2019 року, акт приймання-передачі виконаних робіт від 03 жовтня 2019 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 03 жовтня 2019 року (т. 2 а. с. 119 - 122). 
 
З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про доведеність відповідачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді касаційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн.
 
Враховуючи те, що постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, проте питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу під час перегляду справи у суді касаційної інстанції не вирішено, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 , яка діє від імені  ОСОБА_2 ,та ухвалення додаткового судового рішення. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Заяву ОСОБА_3 , яка діє від імені  ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, у розмірі  3 000 (три тисячі) грн 00 коп.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий      Судді:	В. С. Висоцька      А. І. Грушицький      І. В. Литвиненко 	
 	    В. В. Сердюк     	
 	І. М. Фаловська