УХВАЛА

09 червня 2020 року 
м. Київ

Справа №  926/1313/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О.   В. - головуючий, Волковицька Н.   О., Пільков К.   М.
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М.   В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський"
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.10.2019 (суддя Миронюк   С. О.) 
і постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 (головуючий суддя Галушко Н. А., судді Желік М. Б., Орищин Г. В.) 
у справі № 926/1313/19
за позовом Товариства  з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський"
до Фізичної особи-підприємця Корчинського Віктора Івановича  
про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,
(у судовому засіданні взяли участь представники позивача - Жуков Д.   О., відповідач - ОСОБА_1 )
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" (далі - позивач, ТОВ "Соковий завод Сокирянський") звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця Корчинського Віктора Івановича (далі - відповідач, ФОП   Корчинський   В.   І.) про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 9п від 15.08.2015, укладеного між сторонами; застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з ФОП Корчинського   В.   І. грошових коштів у сумі 1 449 000,00 грн.
2. Аргументуючи позовні вимоги позивач зазначає, що договір купівлі-продажу від 15.08.2015 № 9п суперечить вимогам Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а тому не відповідає приписам частин першої, третьої, п`ятої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України.
3. Позивач зазначає про наявність факту зловмисної домовленості між представником ТОВ "Соковий завод Сокирянський" та ФОП Корчинським В.   І., а також завдання збитків позивачу у розмірі 1   449   000   грн, що свідчить про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним на підставі частини першої статті 232 ЦК України.
4. Також позивач просить застосувати реституцію та відновити становище, яке існувало до порушення, а саме стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 1   449   000,00   грн.
Короткий зміст судових рішень
5. Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 04.10.2019 у справі №   926/1313/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020, у задоволенні позові відмовлено повністю.
6. Судові рішення аргументовано тим, що докази, які знаходяться у матеріалах справи, не підтверджують факту зловмисної домовленості між директором позивача ОСОБА_3 і ФОП Корчинським В.   І., а також відсутні фактичні та правові підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу від 15.08.2015 №   9п недійсним, адже позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про недійсність оспорюваного правочину на підставі частин першої, третьої, п`ятої статті 203, частини першої статті 232 ЦК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Соковий завод Сокирянський" в повному обсязі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)
8. Скаржник зазначає підставу касаційного оскарження рішення і постанови пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України і посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №   912/2185/16, від 28.02.2018 у справі №   909/330/16, від 11.06.2019 у справі №   910/6450/17, від 31.07.2019 у справі №   910/13042/18, від 27.02.2018 у справі №   910/4088/17, від 30.09.2019 у справі №   911/11/18, від 05.07.2019 у справі №   910/4994/18.
9. Також, скаржник посилається на неправильне застосування судами приписів статей 203, 215, 234 ЦК України та зазначає, що суди попередніх інстанцій не дослідили обставини щодо фізичної та технічної можливості ФОП Корчинського В.   І. здійснити поставку яблук ТОВ "Соковий завод Сокирянський" у кількості 716,657 тон та чи мали сторони договору купівлі-продажу намір створити правові наслідки, що визначені статтею 655 ЦК України, а також умисел вчинити фіктивний правочин.
Позиція інших учасників справи
10. Відповідач подав відзив, у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11. 15.08.2015 між ТОВ "Соковий завод Сокирянський" (покупець), в особі генерального директора ОСОБА_3 і ФОП Корчинським   В.   І. (продавець) укладено договір купівлі-продажу № 9п (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця сільськогосподарську плодоовочеву продукцію (далі - товар), а покупець - прийняти та оплатити її.
12. Відповідно до пункту 1.2 договору найменування, загальна кількість, одиниці виміру товару зазначається у накладних, які є невід`ємною частиною даного договору. Кількість, асортимент, ціна та строки доставки товару за цим договором визначаються у розміщених покупцем і прийнятих до виконання продавцем замовленнях, які можуть надаватися покупцем усно або письмово.
13. Судами досліджено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки дотримання ТОВ "Соковий завод Сокирянський" вимог податкового, валютного законодавства, а також сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.04.2015 по 30.06.2017, Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області складено акт від 27.09.2017 № 3830/24-13-14-01/39761131, яким встановлено, що ТОВ "Соковий завод Сокирянський" декларувало взаємовідносини щодо придбання яблук у фізичних осіб-підприємців, зокрема, за договором від 15.08.2015 № 9п, укладеним між ТОВ "Соковий завод Сокирянський" та ФОП Корчинським В.І. 
Відповідно до наданих до перевірки видаткових накладних ТОВ "Соковий завод Сокирянський" задокументовано придбання яблук від ФОП Корчинського В.І. за вересень-жовтень 2015 року в кількості 716,657 тон на загальну суму 1 449 000 грн, без ПДВ. 
Розрахунки за отримані яблука ТОВ "Соковий завод Сокирянський" здійснювало у безготівковій формі згідно з банківськими виписками від 26.08.2015, 28.08.2015, 02.09.2015, 04.09.2015, 09.09.2015, 17.09.2015, 18.09.2015, 30.09.2015 на загальну суму 1   449   000 грн.
Перевіркою встановлено, що яблука, які задокументовано як отримані від ФОП Корчинського В.   І., ТОВ "Соковий завод Сокирянський" використало як сировину для виробництва концентрату соку.
Згідно даних бухгалтерського обліку станом на 01.01.2016 заборгованість ТОВ "Соковий завод Сокирянський" по розрахунках з ФОП Корчинським В.   І. по рахунку 631 "Розрахункам з вітчизняними постачальниками" відсутня.
14. На виконання службової записки від 11.09.2017 № 961/вн/24-13-14-01-11 підрозділами податкової міліції листом від 19.09.2017 № 585/вн/24-13-21-03 надано пояснення ФОП Корчинського В.   І., де він зазначив, що ТОВ "Соковий завод Сокирянський" йому невідоме, ніяких договорів з його посадовими особами не укладав та ніколи ніяких яблук не здавав, у тому числі і в 2015-2016 роках, а також від ТОВ "Соковий завод Сокирянський" жодних доходів не отримував.
15. 10.02.2016 директором ТОВ "Соковий завод Сокирянський" призначено Лапаня   Ю.   П. замість ОСОБА_3
16. 06.12.2017 ТОВ "Соковий завод Сокирянський" звернулося із запитом вих. № 83 до ФОП Корчинського В.   І., в якому просило повідомити чи був укладений договір № 9п від 15.08.2015 між ТОВ "Соковий завод Сокирянський" та ФОП Корчинським В.   І., коли та в якій кількості ФОП Корчинським   В.   І. поставлялася продукція за вищеназваним договором та яку загальну суму отримано ФОП Корчинським В.   І. на свій рахунок?
17. У відповідь на вищеназваний запит 14.12.2017 ФОП Корчинським В.   І. направлено лист, в якому він повідомив, що жодних договірних відносин з ТОВ "Соковий завод Сокирянський" не мав, в тому числі і не укладав договору купівлі-продажу від 15.08.2015 № 9п.
18. В ході проведення досудового розслідування за кримінальним провадженням №   420172600000063 старшим слідчим з особливо важливих справ 2-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Чернівецькій області призначено судово-економічну експертизу. 
Відповідно до висновку від 17.01.2018 № 1 досліджено договори ТОВ "Соковий завод Сокирянський", накладні, банківські виписки, податкову фінансову звітність за 2015 рік, а також інші документи - протоколи допитів свідків, пояснення листи. 
Висновком експертизи встановлено, що відповідно до пояснень ФОП Корчинського   В.   І., що знаходились в матеріалах кримінального провадження, будь-які документи між ним та ТОВ "Соковий завод Сокирянський" на продаж яблук у кількості 716,658 тон на загальну суму  1    449 000 грн не укладалися та не підписувалися. Враховуючи викладене, підлягає включенню до складу доходів ТОВ "Соковий завод Сокирянський" сума 4 730 250,00 грн за 2015 рік від безоплатно отриманих товарно-матеріальних цінностей. Сума податку на прибуток, яку необхідно сплатити від даного безоплатного отримання, становить 851 445,00 грн. 
19. Ухвалою Сокирянський районний суд Чернівецької області від 15.02.2018 у справі № 722/155/18 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною першою статті 212 Кримінального Кодексу України (далі - КК України), на підставі частини четвертої статті 212 КК України у зв`язку із сплатою податків, зборів та відшкодування шкоди завданої державі, в розмірі 851 445 грн та закрито відносно неї кримінальне провадження №   420172600000063.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
20. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ".
21. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України (тут і далі - у редакції, чинній з 08.02.2020), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
22. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
23. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у судовому рішенні, яке оскаржується.
24. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судом апеляційної інстанції під час ухвалення постанови, що оскаржується, висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах , викладених у постановах Верховного Суду (пункт 8 цієї ухвали).
25. Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі №   926/1313/19 з огляду на таке.
26. Так, діючи в межах визначеної процесуальним законом компетенції, за результатами оцінки поданих сторонами доказів, суди встановили, що:
- матеріали перевірки ДФС - акт Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 27.09.2017 №   3830/24-13-14-01/39761131 та висновок № 1 від 17.01.2018 судово-економічної експертизи в кримінальному провадженні № 420172600000063 свідчать про порушення вимог пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та Положення бухгалтерського обліку, а не підтверджують участь відповідача - ФОП Корчинського В.   І. в укладенні договору з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;
- ухвалою Сокирянський районний суд Чернівецької області від 15.02.2018 у справі №   722/155/18 встановлено ухилення директора позивача ОСОБА_3 від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в сумі 851   445 грн, а не укладення відповідачем - ФОП   Корчинським В.   І. та керівником ТОВ "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з метою викривлення фінансових показників ТОВ "Соковий завод Сокирянський";
- позивачем не надано належних доказів на підтвердження недійсності договору з підстав, передбачених частинами першою, третьою, п`ятою статті 203, частиною першою статті 232 ЦК України.
27. Таким чином, як зазначено у пункті 6 цієї ухвали, за висновком судів попередній інстанцій, матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача стосовно того, що сторонами не додержано в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою статті 203 ЦК України, як і не встановлено наявності зловмисної домовленості між директором ТОВ "Соковий завод Сокирянський" ОСОБА_3 і ФОП Корчинським В.   І., що свідчить про відсутність підстав для визнання недійсним договору на підставі частини першої статті 232 ЦК України, а відтак суди дійшли обґрунтовано висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
28. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №      910/7547/17 викладено висновок стосовно того, що укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Як зазначено у пункті 6 цієї Постанови, судові рішення аргументовано, зокрема, тим, що позивачем не надано належних доказів, які б свідчили про недійсність оспорюваного правочину на підставі частин першої, третьої, п`ятої статті 203.
29. У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
30. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
31. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків, викладених у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №   917/1307/18.
32. З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме ТОВ "Соковий завод Сокирянський" як позивач у справі та особа, яка стверджує про порушення відповідачем її прав та інтересів, мало довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог - укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.
33. Проте судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що, укладаючи спірний правочин, сторони не бажали настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним, а дійсним наміром обох сторін договору було вчинення правочину з метою викривлення фінансових показників ТОВ "Соковий завод Сокирянський".
34. Доводи скаржника про неправильне застосування приписів статті 234 ЦК України по суті обґрунтовані недослідженням судами обставин щодо відсутності у відповідача технічної можливості поставити яблука за оспорюваним правочином, небажання сторін настання реальних правових наслідків, обумовлених договором, а також наявності умислу щодо вчинення фіктивного правочину. Разом з тим, вказані доводи спрямовані на переоцінку судом касаційної інстанції встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що в силу імперативних приписів статті 300 ГПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
35. Разом з тим, колегія суддів не може прийняти до уваги постанови Верховного Суду, про які йдеться у пункті 8 цієї ухвали, оскільки встановлені фактичні обставини справ, на які посилається скаржник, щодо змісту оспорюваних правочинів, порядку їх виконання, а також наявності умислу у діях сторін, є відмінними від встановлених обставин у цій справі.
36. У справах №   909/330/16 і №   910/6450/17 Верховним Судом викладено такий висновок (скаржник посилається у касаційній скарзі): "для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором.  Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву".
37. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що у справах №   910/4088/17, №   910/13042/18, №   912/2185/16 Верховним Судом викладено такий висновок: "Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визваний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Ознаками фіктивного договору є наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін, та відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину. У діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину - спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин".
38. Колегія суддів зазначає, що у справах №   909/330/16, №   910/6450/17, №   910/13042/18 суди відмовили у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів з ознак їх фіктивності з огляду на встановлені обставини щодо вчинення спірних правочинів з метою настання реальних правових наслідків. Проте, матеріально-правове регулювання і фактично-доказова база (обставини справи та зібрані у ній докази, зокрема у справі №   909/330/16 визнавався недійсним договір оренди транспортного засобу, а у справах №   910/6450/17, №   910/13042/18 - договори купівлі-продажу нерухомого майна) суттєво відрізняються від встановлених у справі, яка переглядається, обставин стосовно договору купівлі-продажу плодоовочевої продукції, а тому висновки судів у вказаних справах щодо мети і правових наслідків укладення договорів не є релевантними до правовідносин у справі №   926/1313/19.
39. У справі №   912/2185/16 Верховний Суд направив справу на новий розгляд для дослідження судами обставин справи щодо фіктивності оспорюваного договору поруки з огляду на доводи скаржника про те, що договір поруки укладався не в забезпечення виконання зобов`язання - порука підписувалася уже на прострочене зобов`язання, що є ознакою прямого покладення на боржника виконання зобов`язань в момент його неплатоспроможності.
З огляду на фактично-доказову базу недійсності договору поруки з підстав викладених у позовній заяві у справі №   912/2185/16 та з огляду на встановлені у справі, яка переглядається, судами обставини (пункт 33 цієї ухвали), відсутні підстави стверджувати про подібність правовідносин у цих двох справах.
40. У справі №   910/4088/17 суди задовольнили позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень з огляду на встановлені судами обставини наявності умислу сторін оспорювано правочину (не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків) приховати справжні наміри учасників правочину, а саме виведення нерухомості з власності позивача.
Тобто рішення у справі №   910/4088/17 прийнято за інших встановлених фактичних обставин на підставі зібраних у справі доказів, ніж у даній справі № 926/1313/19, а саме доведеності наявності умислу у діях обох сторін договору, що також свідчить про неподібність правовідносин у цих двох справах.
41. У постановах Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18, від 30.09.2019 у справі №   911/11/18 міститься такий правовий висновок (скаржник посилається у касаційній скарзі): "Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю". 
Вказаних висновків Верховний Суд дійшов у результаті перегляду в касаційному порядку справ за позовами уповноваженої особи на ліквідацію банку щодо визнання недійсними договорів надання послуг з підстав передбачених пунктом 8 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (укладений з пов`язаною особою банку), а також з огляду на встановлену судами специфіку оспорюваних правочинів, з урахуванням виду послуг, що повинні були надаватися (інформаційні послуги та юридичні послуги), а також об`єму та складності таких послуг, які окрім того передбачають наявність ряду супутніх дій обох сторін для можливості реального надання цих послуг.
Верховний Суд передав справи №910/4994/18, №   911/11/18 на новий розгляд для врахування вказаного висновку саме у контексті необхідності врахування специфіки оспорюваних правочинів, що суттєво відрізняється від фактично-доказової бази у справі №   926/1313/19 з огляду на заявлені позивачем підстави позову.
42. Разом з тим, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №   910/4994/18 викладено висновок стосовно того, що: "при вирішенні спорів щодо фіктивності правочину предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для винесення судом законного та обґрунтованого рішення у справі. Алгоритм та порядок  встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду". 
43. Окрім цього, висновки Верховного Суду, викладені у пунктах 36, 37 цієї ухвали стосуються ознак   /   елементів фіктивного правочину, в той час як у справі яка переглядається доказів наявності таких обставин позивачем не надано.
44. За таких обставин, доводи скаржника про неврахування судами відповідних висновків Верховного Суду не знаходять підтвердження.
45. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
46. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження позивач не зазначив та не обґрунтовував у поданій касаційній скарзі, Суд на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Соковий завод Сокирянський" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 і рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.10.2019. 
Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 і рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.10.2019 у справі № 926/1313/19.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                О.   В.   Случ 

Судді                                                                                          Н.   О.   Волковицька

                                                                                          К.   М.   Пільков