Ухвала                                                   
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/6058/17
провадження № 61-5139св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , комунальний концерн «Центр комунального сервісу»,
третя особа - Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., від 26 лютого 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до 
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.
Позовну заяву мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого залишилася спадщина, що складається, зокрема, з квартири АДРЕСА_1 . Вона, як єдиний спадкоємець звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідач зареєстрована за вказаною адресою, однак ніколи там не проживала, в спірній квартирі відсутнє майно, що належить відповідачу. Крім того, відповідач не бере участі у витратах, пов`язаних з утриманням квартири та з оплатою комунальних послуг. Після смерті батька відповідач перестала бути членом сім`ї власника. 
У зв`язку з наведеним, позивач просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , комунального концерну «Центр комунального сервісу» (далі - КК «Центр комунального сервісу»), третя особа - Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі - Дніпровське управління поліції ГУ НП в м. Києві), про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, виселення.
 
Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , який був власником квартири АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі вона та покійний ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали разом однією сім`єю понад п`ять років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
ОСОБА_1 не є власником спірної квартири, оскільки не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, однак чинить їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме змінила замки та вселила у спірну квартиру квартирантів. 
Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 та виселення із цього приміщення квартирантів.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов 
ОСОБА_2 задоволено частково.
Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру 
АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 хоча і подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті свого батьку, однак свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру не отримала, а тому відсутні підстави вважати порушеним її право власності на спірне майно. Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги та усуваючи ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має право користування указаною квартирою, а позивач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у реалізації свого права користування.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що  ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини належать майнові права на спірну квартиру і вона має право вимагати усунення перешкод з боку інших осіб у здійсненні цих прав, а тому суд першої інстанції помилково вважав недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо порушення права на володіння, користування та розпорядження спірною квартирою. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 не оспорила факт своєї відсутності у спірному житловому приміщенні з 2011 року і до смерті спадкодавця. Вона підтвердила, що проживала з ним у іншому житловому приміщенні. Усі звернення ОСОБА_2 з приводу наявності перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням відбулися починаючи з червня 2017 року, тобто після пред`явлення до неї у квітні 2017 року позову про визнання такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . Крім того, житлове законодавство не передбачає збереження за членами сім`ї права житлового сервітуту у випадку зміни власника житлового будинку (квартири). Житловий сервітут має особистий характер. В силу сервітуту право користування   житлом надається членам сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Отже з припиненням права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру унаслідок його смерті, житловий сервітут члена його сім`ї - ОСОБА_2 , також припинився в силу пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України, оскільки обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (проживання разом із власником у якості члена сім`ї - частина перша статті 405 ЦК України), припинилася зі смертю власника та переходом права на квартиру до спадкоємця, який прийняв спадщину. За таких обставин суд апеляційної інстанції вважав, що ОСОБА_2 втратила право користування спірною квартирою, тому що, по-перше, з 2013 року (час реєстрації у спірному приміщенні) і до смерті попереднього власника була відсутня у спірній квартирі понад один рік з власних міркувань, оскільки за згодою власника займала інше житлове приміщення; по-друге, унаслідок смерті власника має припиненою обставину, яка була підставою для встановлення сервітуту.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що її непроживання у спірній квартирі протягом тривалого часу зумовлено поважними причинами, зокрема тим, що у ній проживали квартиранти, які були заселенні ще за життя 
ОСОБА_3 , з яким вона проживала однією сім`єю. Після смерті 
ОСОБА_3 позивач замінила замки на вхідних дверях, не пускаючи її до квартири, що свідчить про наявність перешкод у користуванні цим майном. Суд апеляційної інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин положення статті 71 ЖК Української РСР та не з`ясував поважність причин відсутності відповідача у спірній квартирі. Зауважує, що вимагати усунення перешкод у здійсненні користування та розпорядження своїм майном за змістом статті 391 ЦК України має лише його власник, однак на час розгляду справи ОСОБА_1 не отримала свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, а тому її права не є порушеними. 
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року справу № 447/455/17 (провадження № 61-20711св19) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду 
від 08 жовтня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходив із необхідності вирішення виключної правової проблеми, яка полягає в існуванні протилежних за змістом правових норм, які регулюють наслідки припинення сімейних відносин члена сім`ї з власником будинку (квартири), зокрема, припинення права таких членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом.
 
Судове рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка        передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах. 
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 755/6058/17) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 
№ 447/455/17.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 755/6058/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , комунального концерну «Центр комунального сервісу», третя особа - Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, виселення, за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 447/455/17.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                 Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович