Ухвала
 
28 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/16062/18
провадження № 61-3860ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,  Коротенка Є. В., 
 
розглянувши заяву ОСОБА_1 про виправлення описок в ухвалі Верховного Суду від 23 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення пені та 3 % річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 081,93 доларів США та 3 % річних у розмірі 2,96 доларів США, а всього 1 084,89 доларів США.
 
Святошинський районний суд м. Києва рішенням від 21 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, в задоволенні позову відмовив.
 
02 березня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у вищевказаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня                 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року. Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                        ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня  2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення пені та 3 % річних у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.
 
15 травня 2020 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду заяву про виправлення описок в ухвалі Верховного Суду від 23 березня 2020 року, в якій заявник просить виправити описки в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали Верховного Суду від 23 березня 2020 року та відкрити касаційне провадження за його касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня             2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року.
 
Заява мотивована тим, що на виконання пункту 1 частини першої статті  389 ЦПК України він зазначив в касаційній скарзі наступні підстави для касаційного оскарження:  а) апеляційний суд не застосував висновки ЄСПЛ щодо трискладового тесту для перевірки втручання у право за статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, які підтримав Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі                                 № 488/5476/14-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17,                                   від 21 листопада 2018 року у справі № 8/21, від 06 лютого 2019 року у справі                        № 902/1077/15, від 13 лютого 2019 року у справі № 874/4/17, від 14 травня 2019 року у справі № 800/283/17, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц,                            від 12 листопада 2019 року у справі № 911/3848/15; б) апеляційний суд не застосував висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс13, який підтриманий Верховним Судом у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, від 10 липня 2019 року у справі                                       № 201/3618/16-ц та від 19 серпня 2019 року у справі № 369/8797/16-ц, про те, це перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника без надання йому можливості їх використання не є виконанням банком грошового зобов`язання і до нього слід застосувати відповідальність за його порушення; в) апеляційний суд не застосував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 11 вересня            2019 року у справі № 755/2284/16-ц та від 19 грудня 2019 року у справі                                   № 755/1990/19-ц про те, що виписка по рахунку не є допустимим і достовірним доказом; г) апеляційний суд не застосував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 28 серпня 2019 року у справі № 753/21865/15-ц та від 18 грудня               2019 року у справі № 707/1648/15-ц про те, що лист банку про визнання певного факту є належним і допустимим доказом, а пояснення його представника на його спростування унаслідок помилки не є належним та допустимим доказом без рішення банку; д) апеляційний суд не застосував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 686/8041/17 про те, що носій інформації, який містить відеозапис з камер спостереження у касах банку, є належним і допустимим речовим доказом; е) апеляційний суд не застосував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 травня 2019 року у справі                              № 215/4967/16-ц про те, що належні дослідження, перевірка та оцінка доказів і зазначення мотивів їх відхилення є процесуальним обов`язком суду; ж) апеляційний суд не застосовував висновки Верховного Суду, викладені в постановах                             від 20 листопада 2018 року у справі № 804/7835/15 та від 15 лютого 2019 року у справі № 820/11007/15 про те, що для особи приватного права дозволено все, що не заборонено законом, а для особи публічного права дозволено все, що передбачено законом. Однак, ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою було відмовлено. В обґрунтування цієї ухвали зазначено про те, що судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню.
 
Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в ухвалі Верховного Суду від 23 березня 2020 року, суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
 
Відповідно до статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.
 
Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.
 
Не є опискою граматичні помилки, які не спростовують текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.
 
Зміст заяви ОСОБА_1 про виправлення описок в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали Верховного Суду від 23 березня 2020 року свідчить, що заявник не погоджується по суті з постановленою ухвалою Верховного Суду від 23 березня   2020 року та просить відкрити касаційне провадження за його касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, що в розумінні статті 269 ЦПК України не є виправленням описок, а тому правові підстави для задоволення його заяви про виправлення описок відсутні. 
 
Керуючись статтею 269 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описок в ухвалі Верховного Суду від 23 березня 2020 року відмовити.
 
Ухвала оскарженню не підлягає..

Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
            
                                                                                                                      Є. В. Коротенко