27.04.20
22-ц/812/580/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/461/17 
Номер провадження 22-ц/812/580/20 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова
іменем України
27 квітня 2020 року м. Миколаїв                Справа №489/4810/18
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Цуркан І.І., 
за участю: представника боржника Григоренка В.В. – ОСОБА_1 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Черенкової Н.П., у приміщенні цього суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_6 , про стягнення боргу за договором відступлення права вимоги,
встановив:
У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_6 , про стягнення боргу за договором відступлення права вимоги.
В обґрунтування заяви зазначала, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики у розмірі 856 000 грн., з кожного судовий збір у розмірі 1 600 грн., та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи в сумі 3 569 грн. 28 коп.
11 жовтня 2019 року між нею і ОСОБА_4 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого вона набула усі права вимоги за укладеним з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договором позики, в тому числі, за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2019 року.
За таких обставин просила замінити стягувача ОСОБА_4 на ОСОБА_3 щодо стягнення боргу з боржників.
До суду заявник надала нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання заяви у повному обсязі.
Заперечуючи проти заяви, представник боржників ОСОБА_2 В ОСОБА_7 і ОСОБА_5 – ОСОБА_1 , посилаючись на те, що договір відступлення права вимоги ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 20 лютого 2017 року, а не 11 жовтня 2019 року, та заміна сторони стягувача не відповідає змісту договору про відступлення права вимоги, просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 .
Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_8 подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити заяву. 
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2020 року заяву задоволено. 
Замінено первісного стягувача ОСОБА_4  на його правонаступника ОСОБА_3 , у виконавчому листі з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2019 року у справі №490/461/17 за позовом  ОСОБА_4  до ОСОБА_5 ,  ОСОБА_2  про стягнення боргу за договором відступлення права вимоги, третя особа – ОСОБА_6 .
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 за договором відступлення права вимоги від 11 жовтня 2019 року набула права вимоги до боржників, що належали первісному кредитору ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали, просив її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 . 
Зазначав, що заявник не надала жодного належного та допустимого доказу про те, що вона дійсно є правонаступником за договором відступлення права вимоги від 11 жовтня 2019 року, оскільки, як йому стало відомо з листа заявника, договір про відступлення права вимоги було укладено 20 лютого 2017 року, а не 11 жовтня 2019 року, як зазначено в заяві поданій до суду, тобто ще до ухвалення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_4 . 
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 – адвокат Омельчук Є.М. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.
У відзивах на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 – ОСОБА_8 , посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просили залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року, у цивільній справі № 490/461/17 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики (від 05 березня 2013 року) у розмірі 856 000 грн. та з кожного судовий збір у розмірі 1 600 грн. (т. 1 а.с.242-249, т.2 а.с.124-130).
11 жовтня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого остання набула усі права вимоги за укладеним з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договором позики, в тому числі, за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2019 року (а.с.149-150, т.2).
З матеріалів справи також вбачається, що до заперечень на заяву ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження адвокат Омельчук Є.М. додав лист ОСОБА_3 від 08 серпня 2019 року, за змістом якого ОСОБА_4 і ОСОБА_3 повідомили боржників про відступлення ОСОБА_4 права вимоги ОСОБА_9 на підставі договору від 20 лютого 2017 року, зокрема за розпискою на суму 856 000 грн. (т.2 а.с.193). Цей лист не містить посилання на додатки.
За змістом (доданого до заперечення) договору про відступлення права вимоги від 20 лютого 2017 року ОСОБА_4 відступив ОСОБА_9 право вимоги, зокрема за укладеним з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договором позики, за розпискою на суму 856 000 грн. (т. 2 а.с.194).
Листом від 18 грудня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомили боржників про допущені технічні помилки у листі від 08 серпня 2019 року, у тому числі зазначили, що 11 жовтня 2019 року уклали договір про відступлення права вимоги (т.2 а.с.195).
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. 
Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
До того ж виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» як підстава закінчення виконавчого провадження.
Доказів виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2019 року матеріали справи не містять.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на те, що договір про відступлення права вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_3 уклали 20 лютого 2017 року, а не 11 жовтня 2019 року, як остання зазначила в заяві про заміну сторони виконавчого провадження, та заміна сторони стягувача не відповідає змісту договору про відступлення права вимоги, є необґрунтованими, оскільки договір про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2019 року не є нікчемним і сторонами не оспорювався, а тому згідно презумпції правомірності правочину відповідно до приписів ст. 204 ЦК України, повинен виконуватися належним чином. До того ж, подана ОСОБА_3 заява стосується вирішення процесуального питання, пов`язаного з виконанням судового рішення, а не вирішення цивільного спору по суті між позикодавцем і позичальниками.
Інші доводи апеляційної скарги, що зводяться до дій ОСОБА_4 добросовісність яких на думку апелянта є сумнівною, є необґрунтованими, оскільки не підтверджені доказами та є припущеннями.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2019 року у цивільній справі № 490/461/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_6 , про стягнення боргу за договором відступлення права вимоги.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про недоведеність заявником свого правонаступництва у даних правовідносинах є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм закону, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 

Головуючий        Н.В. Самчишина 

Судді:        П.П Лисенко

                                                       Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 27 квітня 2020 року.