Постанова
Іменем України

10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 607/18284/14-ц
 
провадження № 61-9100св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
боржник (заявник) - ОСОБА_1 ,
стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,
суб`єкт оскарження - Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Ткача З. Є., Міщія О. Я., Шевчук Г. М.,

 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області) щодо відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
 
Скаргу мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року № 11064379000 у розмірі 2 624 311,33 грн, що в еквіваленті 117 618,18 швейцарських франків.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
ТОВ «Кей-Колект» пропустило строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, визначений судом до 19 вересня 2016 року, оскільки подало його до Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області 22 вересня 2016  року, однак 26 вересня 2016  року державним виконавцем Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, що він вважає протиправним.
 
У випадку закінчення строку пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний був відмовити у прийнятті до провадження виконавчого документа.
 
З огляду на викладене ОСОБА_1 просив суд: визнати дії головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Легус  Т.  М. щодо відкриття виконавчого провадження № 52325331 неправомірними; визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 вересня 2016 року; зобов`язати головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Легус Т. М. припинити здійснення виконавчих дій та закрити виконавче провадження.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від  30  листопада 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано дії головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Легус  Т.  М. щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 52325331 неправомірними.
Визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 26 вересня 2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 607/18284/14-ц, виданого 06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2 624 311,33 грн.
У іншій частині вимог відмовлено.
 
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавчий лист подано стягувачем до Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області 22   вересня 2016 року, тобто з пропуском річного строку, передбаченого Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від  30  листопада 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що постанова головного державного виконавця Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від  26  вересня 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 52325331 винесена поза межами строку пред`явлення виконавчого документа. Суд не надав правової оцінки запереченням представника стягувача та представника Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області про те, що заява ТОВ «Кей-Колект» про прийняття до виконання виконавчого листа була подана представником стягувача до Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області 16 вересня 2016 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від  14 лютого 2019 року і залишити в силі ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2018 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що постанова Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без надання належної правової оцінки наявним у справі доказам, без сприяння судом повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, у зв`язку з чим є незаконною та необґрунтованою. Тернопільський міськрайонний суд належним чином відхилив доводи стягувача про те, що виконавчий лист фактично було подано до Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області 16 вересня 2016 року.
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2019 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, витребувано матеріали цивільної справи № 607/18284/14-ц з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та зупинено дію постанови Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2020 року справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Тернопільського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області щодо відкриття виконавчого провадження та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження призначено до судового розгляду.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи до суду не подали.
 
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від  02  червня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
 
Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року, позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року № 11064379000 у розмірі 2 624 311,33 грн, що в еквіваленті 117 618,18 швейцарських франків.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/18284/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2 624 311,33 грн, що в еквіваленті 117 618,18  швейцарських франків, та судового збору у розмірі 3 654 грн. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 19 вересня 2016 року.
 
26 вересня 2016 року головним державним виконавцем Тернопільського РВ  ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Легус Т. М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 52325331 з примусового виконання виконавчого листа № 607/18284/14-ц, виданого 06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2 624 311,33 грн.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає.
 
Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття  55).
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
 
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення ЄСПЛ від 29 червня 2004 року у справі «Войтенко проти України», заява № 18966/02, пункт 53; рішення ЄСПЛ від 07 травня 2002  року у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, пункт 40, рішення ЄСПЛ від 06 березня 2003 року у справі «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, пункт 45).
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК  України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
 
Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено річний строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, виданих на підставі рішення суду, крім постанов судів у справах про адміністративні правопорушення.
Так, для виконання судових рішень цей строк встановлено з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржнику.
 
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до пункту 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №  6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у  разі пропуску встановленого строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.
 
Скасовуючи ухвалу районного суду про визнання дій головного державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 вересня 2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 607/18284/14-ц, апеляційний суд послався на те, що суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не перевірив доводи стягувача, викладені у запереченнях на скаргу, щодо дати подання виконавчому органу виконавчого листа та заяви про відкриття виконавчого провадження, та не надав їм належної правової оцінки. При цьому суд передав справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
З такими висновками апеляційного суду колегія суддів не погоджується та вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, з огляду на таке.
 
До основних засад судочинства, передбачених статтею 129 Конституції України, крім іншого, віднесено розумні строки розгляду справи судом,забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт  8  частини третьої вказаної статті).
 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і  направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що ухвали, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, повинні бути розглянуті апеляційним судом з ухваленням відповідного рішення по суті.
 
Ухвалами, які перешкоджають подальшому провадженні у справі (заключними), є такі ухвали, якими закінчено розгляд справи чи вирішено питання по суті (ухвали про закриття провадження у справі, про повернення заяви/скарги, про зупинення провадження у справі).
 
Ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від  30  листопада 2018 року про визнання дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними та визнання протиправною й скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не відноситься до категорії ухвал, які перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд, вирішуючи справу за апеляційною скаргою ТОВ «Кей-Колект» на ухвалу про визнання дій головного державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, допустив порушення норм процесуального права, оскільки скасував оскаржувану ухвалу та передав справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, фактично самоусунувшись від розгляду питання по суті, оскільки відповідно до положень статті 374 ЦПК України апеляційний суд не має таких повноважень, а, скасувавши відповідну ухвалу, повинен був розглянути питання про правомірність дій головного державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження у цій справі по суті та ухвалити відповідне судове рішення, не направляючи питання на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк