ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

10 червня 2020 року

м. Харків

справа № 645/7767/19
провадження № 22-ц/818/2705/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Кругової С.С., Маміної О.В., 

учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 ,
третя особа: ОСОБА_3 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу 

за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на дитину що продовжує навчання, 

за апеляційними скаргами  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13 лютого 2020 року, ухвалене суддею Горпинич О.В., в залі суду в м. Харкові, 

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на дитину що продовжує навчання.

В обгрунтування позову зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові. Її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 26 червня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2012 року шлюбі між ними розірвано. Після розірвання шлюбу між її батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про припинення права на аліменти до досягнення нею повноліття у зв`язку з передачею права власності на частину квартири. Згідно вищевказаного договору ОСОБА_4 відмовився від належної йому 1/3 частини квартири, розташованої за адресом: АДРЕСА_1 , передавши у власність, а ОСОБА_3 , яка діяла від її імені як законний представник, відмовилася від стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення нею повноліття. Після закінчення школи вона вступила на контрактну форму навчання до Сумського медичного університету. Сума навчання на 1 курсі складає 13400 грн., вартість проживання в гуртожитку – 6240грн., яка сплачена її матір`ю. Зазначає, що у зв`язку з її навчанням їй потрібні гроші на придбання продуктів харчування, проїзду до місця навчання, придбання канцелярського приладдя. Матеріальну допомогу їй надає тільки матір. Батько ніякої матеріальної допомоги не надає.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів на час її навчання до досягнення нею 23 років – до 18 червня 2023 року. 

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання як повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 05 грудня 2019 року та до припинення навчання, але не пізніше досягнення нею 23 років.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів в межах суми виплат за один місяць підлягає негайному виконанню.
В решті вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40грн. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2  посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують повноваження представника позивача.
Позивачкою також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Зокрема, останньою не доведено той факт, що вона потребує матеріальної допомоги та не надано доказів, що вона наразі продовжує навчання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року змінити, стягнувши з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів на період її навчання до досягнення нею 23 років.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що її батько ОСОБА_2 є чинним працівником Військової Контрозвідки України, підполковник. Саме за місцем своєї основної посади він отримує заробітну плату - за вислугу років, звання, стаж роботи.
Зазначає, що оскільки ОСОБА_2 наглядає роботу в ДП «Харківське конструкторське бюро машинобудування ім. О.О. Мороза», звідки останнім надано суду довідку про середній заробіток, то ці дані про доходи є неповними та не враховують його заробіток за місцем основної роботи.
Доказів того, що його батьки – ОСОБА_2 , ОСОБА_5 потребують його допомоги і їм він допомагає, не надано.
Крім того вказує, що її батьку належить на праві власності нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 , земельна ділянка площею 0,756га для ведене особистого селянського господарства, яка розташована на території Загальцівської сільської ради Бородянського району Київської області та отримує за неї орендну плату, квартира ; АДРЕСА_3 житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

У заперечення на апеляційну скаргу, що по суті є відзивом, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), щомісячно, на період навчання, суд першої інстанції виходив із принципу справедливості та розумності, беручи до уваги стан здоров`я платника аліментів, наявність у останнього батьків непрацездатного віку, матеріальне становище сторін, фінансову можливість відповідача, що останній є працездатним, витрати позивача на навчання, у тому числі проживання у гуртожитку, розмір прожиткового мінімуму на одну особу згідно Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, погодитись з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що  ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 її батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З 26 червня 1999 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.12.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – розірвано.

Матеріали справи свідчать, що  ОСОБА_1 є студентом другого курсу медичного факультету СумДУ, денної форми навчання, навчається за контрактною основою, термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року, що підтверджується довідкою Сумського Державного Університету Медичний інститут №62.1.1122/19 від 12 вересня 2019 року.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 Сімейного кодексу (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Разом з тим, частинами 1 та 2 ст. 190 СК України передбачено, що той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. 

Таким чином, положення зазначеної статті застосовуються виключно з метою припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно.

Апеляційним судом встановлено, що 05 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , враховуючи рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №95 від 26 лютого 2013 року та заяву батька дитини укладено договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на частину квартири. 
Згідно умов цього договору у зв`язку з припиненням права на одержання аліментів для доньки ОСОБА_1 , її батько ОСОБА_2 передає у власність дитини, а дитини від імені якої дії мати, приймає у власність від батька 1/3 частину квартири АДРЕСА_5 , в рахунок належних з батька до сплати аліментів.

Із змісту вказаного договору не вбачається будь-яких застережень стосовно, яких саме аліментних зобов`язань він стосується – припиненням права позивачки на одержання аліментів до досягнення повнолітті чи то до закінчення навчання відповідно до вимог ст.199 СК України. 

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, що оскільки в договорі про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на частину квартири від 05 березня 2013 року не вказувалося, що з укладанням цього договору ОСОБА_1 втрачає обов`язок утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання, посилання відповідача на наявність вищевказаного договору, як на відсутність обов`язку утримувати повнолітню доньку, не є спроможними – є помилковими.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового про залишення позову без задоволення.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2020 року – скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на дитину що продовжує навчання – залишити без задоволення.

Компенсувати ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний код № НОМЕР_2 ) за рахунок державки в порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152,60гн. (одну тисячу сто п`ятдесят дві гривні 60коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                О.В. Маміна        

                                                С.С. Кругова