Постанова
Іменем України                                  
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/72634/17-ц
 
провадження № 61-19174св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Міністерство юстиції України, Державна казначейська служба України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду 
м. Києва від 27 травня 2019 року у складі судді Остапчук Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Мараєвої Н. Є.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України про стягнення завданих збитків.
Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2015 року наказом Міністерства юстиції України № 1407/5 анульовано його свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 748 від 18 березня 2013 року. Вказував, що зазначений наказ постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2017 року у справі № 813/4449/15 визнано протиправним та скасовано. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у справі № 813/4449/15 вказану постанову залишено без змін. 
Зазначав, що наказом Міністерства юстиції України від 14 липня 2017 року № 2256/5 скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03 серпня 
2015 року № 1407/5. 
Станом на 03 серпня 2015 року він виконував обов`язки арбітражного керуючого на чотирьох об`єктах та мав право на винагороду у розмірі 
не менше двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць. 
Вважав, що за період з 03 серпня 2015 року по 14 липня 2017 року його винагорода становить 432 332 грн. Вказаний розмір матеріальних збитків складають доходи, які він міг би і повинен був одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода).
Вважав, що зазначені обставини негативно вплинули на його авторитет як одного з найдосвідченіших арбітражних керуючих, тому моральну шкоду, завдану йому Міністерством юстиції України, оцінює у 100 000 грн.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь 
з Міністерства юстиції України завдані йому збитки у розмірі 432 332 грн та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь 
ОСОБА_1 1 500,00 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди. 
Оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій Міністерства юстиції України, тому наявні передбачені законом підстави для відшкодування заданої позивачу моральної шкоди 
у розмірі 1 500 грн.

 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі належних доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 в частині стягнення упущеної вигоди.
Також правильним є висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду,
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги в частині стягнення завданих збитків та відшкодування моральної шкоди задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 26 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки поданим ним доказам.
Зазначає, що відповідач у день винесення протиправного наказу виключив його з електронної системи призначення арбітражних керуючих, що призвело до відсутності нових призначень та завдало йому матеріальних збитків.
Вважає помилковим висновок судів про те, що ним не надано доказів щодо виконання обов`язків арбітражного керуючого у справі про банкрутство Івано-Франківського ОДОСП (справа № Б-11/45-3/270-21/45). 
Також судами попередніх інстанцій не враховано того, що протиправний наказ спричинив йому моральні та фізичні страждання, погіршення стану серцево-судинної системи, що призвело у вересні 2015 року до амбулаторного, а в жовтні 2015 року до стаціонарного лікування. Зазначає, що цей стан є безповоротним. 
Вважає, що доказами шкоди, завданої його діловій репутації та авторитету, 
є Картка обліку роботи арбітражного керуючого, подана разом із запереченням на відзив відповідача від 30 вересня 2018 року, а також кількість та перелік об`єктів, серед яких є державні, комунальні, промислові, сільськогосподарські, торгові, сервісні та інші, що свідчить про авторитет арбітражного керуючого. Зазначене залишено судами без уваги.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
03 серпня 2015 року Міністерством юстиції України винесено наказ 
№ 1407/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 від 18 березня 2013 року № 748.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду 
від 26 листопада 2015 року у справі № 813/4449/15 за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Закарпатській області про визнання протиправними дій, скасування висновків протоколу, визнання протиправним та скасування наказу, адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), викладене у протоколі від 03 липня 2015 року № 32/07/15, 
у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття діяльністю арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) на підставі подання від 18 травня 2015 року № 456. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України 
від 03 серпня 2015 року № 1407/15 про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльністю арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), виданого ОСОБА_1 . 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Закарпатській області залишено без задоволення. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року залишено без змін.
Наказом Міністерства юстиції України від 14 липня 2017 року № 2256/5 скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03 серпня 2015 року 
№ 1407/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 від 18 березня 2013 року № 748. 
Станом на 03 серпня 2015 року ОСОБА_1 виконував обов`язки арбітражного керуючого на чотирьох об`єктах.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скаргаОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
У статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала 
у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також 
з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 03 серпня 2015 року Міністерством юстиції України винесено наказ № 1407/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 від 18 березня 2013 року 
№ 748. 
Зазначений наказ постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2017 року у справі № 813/4449/15 визнано протиправним та скасовано. 
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 у справі № 813/4449/15 вказану постанову залишено без змін. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, суди посилалися на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року, яку ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року залишено без змін, наказ Міністерства юстиції України від 03 серпня 
2015 року № 1407/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 від 18 березня 2013 року № 748 визнано протиправним та скасовано, а отже, бездіяльністю Міністерства юстиції України завдано ОСОБА_1 моральну шкоду. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суди дійшли висновку про стягнення 
з відповідача на користь позивача 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вказаний висновок судів є передчасним з огляду на таке.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду 
від 26 листопада 2015 року у справі № 813/4449/15 наказ Міністерства юстиції України від 03 серпня 2015 року № 1407/5 про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 
від 18 березня 2013 року № 748 визнано протиправним та скасовано. Вказану постанову ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року залишено без змін.
Розглядаючи цю справу, суди зазначили, що справа № 813/4449/15 переглядається у касаційному порядку за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 
2017 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 05 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Законом України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон № 3262-IV) регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та введення Єдиного державного реєстру судових рішень (стаття 1 цього Закону).
Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 3262-IV кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення 
в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.
Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (частина третя статті 6 Закону № 3262-IV).
Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду 
від 11 квітня 2017 року задоволено частково.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду 
від 11 квітня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 лютого 
2020 року закрито підготовче провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Закарпатській області, третя особа - Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про визнання протиправними дій, скасування висновків протоколу, визнання протиправним та скасування наказу. Справу призначено до судового розгляду по суті. 
З огляду на вказане, клопотання Міністерства юстиції України про зупинення провадження у цій справі до прийняття Верховним Судом рішення у справі № 813/4449/15 задоволенню не підлягає.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту першого частини третьої та частини четвертої 
статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                           І. А. Воробйова
 
                                                                                                                        Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Р. А. Лідовець
 
                                                                                                                        Ю. В. Черняк