Справа № 130/510/20
Провадження № 22-ц/801/1090/2020
Категорія: 63
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року	Справа № 130/510/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т.О., 
суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,
розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощено-го позовного провадження без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеля-ційного суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області,
виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, за участі
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на сто-
роні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправною без-
діяльності Жмеринської міської ради Вінницької області, визнання незаконним
та скасування рішення її виконавчого комітету, зобов`язання вчинити дії,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2020 року про визнання непо-даною і повернення позовної заяви, постановлену у приміщенні суду у м. Жмеринка Вінницької області суддею Верніком В. М., 

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, зобов`язання вчинити дії ( а. с. 1-3 ).
Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 бе-резня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишалися без руху з наданням йому десятиденного строку з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позов-ної заяви. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 на підставі статті 185 ЦПК Укра-їни визнана неподаною та повернута позивачеві (а. с. 17, 46). 
Не погоджуючись з постановленою суддею суду першої інстанції ухвалою про визнання неподаною та повернення позовної заяви, ОСОБА_1 оскаржує її в апе-ляційному порядку, просить дану ухвалу скасувати, справу направити для продовжен-ня розгляду до суду першої інстанції. Скаржник вважає оскаржувану ухвалу незакон-ною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права, за-значає, що підставою для повернення позовної заяви стало невиконання ним вимог ухвали судді місцевого суду від 06 березня 2020 року в частині надання доказів на підтвердження повноважень представництва інтересів ОСОБА_2 , безпосеред-ньо в інтересах якої поданий позов, та яка не включена до складу учасників справи, при тому що третя особа без самостійних вимог до них не відноситься. Крім цього альтернативно не уточнені позовні вимоги щодо оспорюваного права решти мешкан-ців спірного житлового приміщення. Як стверджує скаржник, на виконання вимог ухвали судді суду першої інстанції ним у новій редакції подана позовна заява, де ви-значений склад учасників справи, викладені доводи позовної заяви, у тому числі, сто-совно ОСОБА_2 та її відношення до даної справи. Позивач скористався своїм процесуальним правом на самостійне визначення кола сторін даного цивільного спо-ру, на виконання вимог статті 177 ЦПК України додав до позовної заяви її копії, копії усіх необхідних на його думку документів відповідно до кількості учасників справи. З метою підтвердження та обґрунтування доводів позовної заяви ОСОБА_1 надав суду відповідні докази. В свою чергу в ухвалі суду від 06 березня 2020 року не стави-лася вимога альтернативного уточнення позовних вимог щодо оспорюваного права решти мешканців спірного житлового приміщення, тому повернення позовної заяви з цих підстав позивач вважає незаконним. Загалом скаржник посилається на те, що ним у встановлений строк та у повному обсязі усунені попередньо визначені судом недо-ліки позовної заяви, тому позовна заява повернута йому судом помилково ( а. с. 49-50 ). 
Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , право на які було роз`яснено ухвалою апеляційного суду від 27 квітня 2020 року, до апеляцій-ного суду не надходили. 
Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши справу за наявними у ній матері-алами, перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеля-ційна скарга підлягає задоволенню. 
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясова-них обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Залишаючи ухвалою від 06 березня 2020 року без руху позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що за обсягом позовних вимог щодо оскарження рішення виконавчого комітету Жмеринської міської ради про відмову в передачі у приватну ( спільну сумісну ) власність спірної житлової кімнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 остання не залучена до участі у справі, а на право представлення її інтересів у даному спорі не долучено відповідної довіреності. Позовні вимоги в части-ні зобов`язання відповідача передати спірну житлову кімнату у приватну власність одноособово позивачу ОСОБА_1 не узгоджуються з наведеним ним посилан-ням щодо спільної сумісної власності на вказане житло з ОСОБА_2 , а також не містять обґрунтування стосовно виключення її з обсягу набувачів вказаного нерухо-мого майна з огляду на заявлені підстави позову та наведені позивачем обставини їх постійного проживання удвох у спірній житловій кімнаті. При цьому позивачем не за-значено про відсутність неповнолітніх дітей, які можливо проживають у вказаній спірній житловій кімнаті, адже за наявності таких з метою захисту їх прав та інтересів у справі повинен брати участь орган опіки та піклування. Оскаржуючи в межах заяв-лених позовних вимог рішення виконкому Жмеринської міської ради, позивач не за-значає у якості відповідача дану юридичну особу, відтак чітко не окреслені межі по-зовних вимог щодо оспорюваної цивільної відповідальності різних суб`єктів. Окрім того до позовної заяви не додані її копії та копії долучених документів відповідно кількості осіб, які беруть участь у справі.
Постановляючи 30 березня 2020 року ухвалу про визнання неподаною та повер-нення позивачеві позовної заяви, суддя суду першої інстанції вказав, що судом отри-мана заява про усунення недоліків позовної заяви де, зокрема, визначені сторони у справі та заявлено нову позовну вимогу. Однак позивачем не усунені решта визначе-них судом недоліків щодо не долучення ним довіреності на представництво прав та інтересів ОСОБА_2 , де серед іншого безпосередньо в її інтересах пред`явлені позовні вимоги; не включено її до переліку сторін цивільного спору, до яких за про-цесуальним статусом не належать треті особи, надто які не заявляють самостійних ви-мог на предмет спору. Альтернативно не уточнено позовних вимог щодо оспорюва-ного права решти мешканців спірного житлового приміщення.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією скаржника щодо від-сутності правових підстав у суду першої інстанції для визнання неподаною і повер-нення його позовної заяви, визнає оскаржувану ухвалу судді суду першої інстанції від 30 березня 2020 року такою, що не відповідає вимогам ЦПК України та підлягає ска-суванню з огляду на наступне. 
Як убачається із матеріалів справи, на виконання вимог ухвали судді суду першої інстанції від 06 березня 2020 року, ОСОБА_1 дійсно подана позовна заява у новій редакції, де визначений інший, порівняно з первісною позовною заявою, склад її учасників, у тому числі позивачем визначений процесуальний статус ОСОБА_2 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. ОСОБА_4 наведене обґрунтування його позовних вимог та надані докази на до-ведення, на його думку, даних обставин. 
Згідно з пунктами четвертим і п`ятим частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб ( способи ) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб ( способи ) за-хисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визна-чити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазна-чення доказів, що підтверджують вказані обставини.
З викладеного убачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова ви-мога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішен-ня, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в по-зовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
За нормами статей 13, 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджу-ють такі обставини. Відмінність бачення судді щодо повноти викладення позивачем обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, а також щодо зазначення доказів, які ці обставини підтверджують, не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки фактично не є невиконанням позивачем вимог статті 175 ЦПК України. Отже визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позива-ча. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов'-язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття в ній провадження.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом ( частина третя статті 12 ЦПК України ).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заяв-лених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином обов`язок щодо доказу-вання покладений на сторони у справі, у тому числі на позивача щодо доведення об-ставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх ви-мог, тому суд повинен роз`яснити сторонам їхні процесуальні права щодо подання до-казів та в подальшому вирішити спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів і встановлених обставин. При цьому не зазначення позивачем певних доказів, не по-дання окремих з них разом із позовною заявою не є підставою для залишення позову без руху з подальшим повернення його заявнику, оскільки питання щодо доказів, які можуть бути подані стороною на певному етапі процесуального провадження у спра-ві, суд вирішує відповідно до положень статті 83 ЦПК України.
Належить звернути увагу на норми глави 3 розділу ІІІ ЦПК України, яка визначає завдання підготовчого провадження, де, зокрема, конкретно зазначено, що визначення обставин справи, які підлягають встановленню, зібрання відповідних доказів є одним з елементів належної підготовки справи для розгляду по суті. Саме у підготовчому провадженні вчиняються судом дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Пунктом першим статті шостої Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встанов-леним законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характе-ру.
Відповідно до пункту шостого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеля-ційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продов-ження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обста-винам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до поста-новлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає повернення су-дом першої інстанції позовної заяви позивачу безпідставним, оскаржувана судова ухвала на задоволення апеляційної скарги підлягає скасуванню з направленням спра-ви в суд першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись нормами статей 367, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеля-ційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 бе-резня 2020 року про визнання неподаною та повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінниць-кої області, її виконавчого комітету за участі третьої особи, яка не заявляє самостій-них вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності Жмеринської міської ради Вінницької об-ласті, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Жмеринсь-кої міської ради Вінницької області, зобов`язання вчинити дії скасувати, справу на-правити в суд першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             В. П. Рибчинський

Л. О. Голота