Справа № 127/1741/20
Провадження № 22-ц/801/645/2020
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Марчук В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року	Справа № 127/1741/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі: 
головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,
секретар :Богацька О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №4 у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 127/1741/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Сичука М.М. у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, дата складання повного тексту ухвали невідома,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з даним позовом. Вимоги мотивовані тим, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 02 березня 2007 року було визнано дії командування частини НОМЕР_1 по відмові у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації продовольчого пайка (набору продуктів харчування) незаконними. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на його користь грошову компенсацію продовольчого пайка (набору продуктів) за період з 11 березня 2000 року по 12 лютого 2007 року в сумі 31787 грн. 54 коп. Судове рішення набрало законної сили, проте досі не виконане за відсутності бюджетного фінансування на ці видатки. 
Позивач зазначає, що за даний період від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті він втратив 118612,56 грн. та 3 процента річних від простроченої суми, яка становить 12300, 36 грн.
Також вказує, що внаслідок тривалого невиконання судового рішення, що є обов`язковим до виконання, позивачу завдано душевних страждань, як у зв`язку з тривалим порушенням його прав на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення, так і внаслідок протиправних дій командування військової частини НОМЕР_1 про відмову у виплаті присуджених коштів.
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь 118612,56 грн. інфляційних втрат, 12300,36 грн. – 3 процента річних та у відшкодування моральної шкоди 10000 грн., а всього 140912,92 грн. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись з даною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку як незаконну, постановлену з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що даний спір не можна вважати публічно-правовим, оскільки він не пов`язаний із захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Зазначає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України, що передбачають як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а саме за ч.2 ст. 625 ЦК України, так і за ст. 1167 ЦК України - відповідальність за завдану моральну шкоду. На думку апелянта, посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №804/285/16, є хибним, оскільки вона стосується визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, тобто не тотожними його вимогам та підставам позову. 
Просить суд ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, де він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі. 
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
За нормою ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість судове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до норми ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частин першої – п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним правовим вимогам не відповідає.
Як вбачається із матеріалів справи, 23.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів.
Позов мотивований тим, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 02 березня 2007 року було визнано дії командування частини НОМЕР_1 по відмові у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації продовольчого пайка (набору продуктів харчування) незаконними. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на його користь грошову компенсацію продовольчого пайка (набору продуктів) за період з 11 березня 200 року по 12 лютого 2007 року в сумі 31787 грн. 54 коп. Судове рішення набрало законної сили, проте досі не виконане за відсутності бюджетного фінансування на ці видатки (а.с. 6). 
Від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті позивач втратив 118612,56 грн., 3 процента річних від простроченої суми становить 12300, 36 грн.
Також, внаслідок тривалого невиконання судового рішення, що є обов`язковим до виконання, позивачу завдано душевних страждань як у зв`язку з тривалим порушенням його прав на отримання грошової компенсації за продовольче забезпечення, так і внаслідок протиправних дій командування військової частини НОМЕР_1 про відмову у виплаті.
З огляду на викладене, ОСОБА_2 просив суд: стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь 118612,56 грн. інфляційних втрат, 12300,36 грн. – 3 процента річних та у відшкодування моральної шкоди 10000 грн., а всього 140912,92 грн. 
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання про відшкодування шкоди підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Проте колегія Вінницького апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
У п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Отже, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Проте не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.
Однією з визначальних особливостей адміністративного судочинства також є те, що позивачем в адміністративній справі може бути як фізична, так і юридична особа, яка вважає порушеними свої права, свободи чи інтереси, а відповідачем, за загальним правилом, - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові або службові особи (ч. ч. 2,3 ст. 50 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
До компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Однак спір у цій справі не можна вважати публічно-правовим, оскільки він не пов`язаний із захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Спір у цій справі виник внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду, яким на користь позивача стягнуто грошову компенсацію продовольчого пайка. 
За правилами адміністративного судочинства відповідно до ч. 5  ст. 21 КАС України можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. У цьому випадку вимога про відшкодування шкоди не пов`язана з вимогами вирішити публічно-правовий спір.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї правової норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.
З викладеного можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, які передбачають як відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 цього Кодексу), так і підстави відповідальності за завдану моральну шкоду (стаття 1167 ЦК України).
Справа про застосування відповідно до статті 625 ЦК України заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу у порядку цивільного чи господарського судочинства.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та постанові від 19.06.2019 року у справі № 703/2718/16-ц у подібних правовідносинах.
Отже, спір у справі, що розглядається, не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки за вищевказаних обставин цей спір має приватноправовий характер і підлягає судовому розгляду в межах цивільної юрисдикції.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду дійсно постановлена з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст. 379 ЦПК України є підставами для скасування ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2020 рокускасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча суддя: В.С. Марчук 

Судді: М.В. Матківська 

В.В. Сопрун