Постанова
Іменем  України      
 
06 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-5811/11
 
провадження № 61-23959 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
боржники:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості Естейт-Сервіс», Московський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Московського районного суду                         м. Харкова від 01 грудня 2017 року у складі судді Єрмак Н. В. та постанову апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М., 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості Естейт-Сервіс» (далі -                              ТОВ «Ан Естейт-Сервіс»), Московський відділ державної виконавчої служби            м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області. 
Заява мотивована тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2013 року у справі № 2-5811/11 задоволено його позов, виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та знято останніх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2013 року скасовано у частині зняття ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з реєстраційного обліку та у частині стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні його позову у цій частині відмовлено, в іншій частині рішення районного суду залишено без змін.
31 жовтня 2016 року на виконання рішення загальних зборів учасників                    ТОВ «Ан Естейт-Сервіс», затвердженого протоколом від 31 жовтня 2016 року    № 5, він, як учасник цього товариства, передав в якості додаткового внеску   до статутного капіталу товариства належну йому на праві власності               квартиру АДРЕСА_1 , про що складено акт від 31 жовтня 2016 року № 02-31/10-16-Б. 
На примусове виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2013 року було видано два виконавчих листа, на підставі яких державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова головного територіального управління юстиції Харківській області 09 грудня 2016 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень: ВП № 53056223 та ВП № 53056072 про примусове виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з вищевказаної квартири.
Таким чином, на підставі акту від 31 жовтня 2017 року ТОВ «Ан Естейт-Сервіс» має право вимагати від ОСОБА_2 та ОСОБА_3  належного виконання на користь товариства усіх зобов`язань, передбачених основним договором, у сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2013 року              у справі № 2-5811/11.
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1 просив суд замінити його, як стягувача, у виконавчому проваджені з примусового виконання виконавчого листа, виданого Московським районним судом м. Харкова на виконання рішення суду від 27 травня 2013 рокуу справі № 2-5811/11 про виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири  АДРЕСА_1 , також про стягнення з останніх судових витрат, на правонаступника - ТОВ «Ан Естейт-Сервіс».
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Замінено сторону стягувача -                  ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі № 2-5811/11 про виселення                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та зняття зазначених осіб                    з реєстраційного обліку за вказаною адресою, а також про стягнення                          з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судових витрат, а саме: судового збору у розмірі 8 грн 50 коп., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн, витрат на правову допомогу                                                   у розмірі 5 328 грн, а всього 5 373 грн 50 коп. у дольовому порядку по 2 686 грн 75 коп. з кожного на користь правонаступника - ТОВ «Ан Естейт-Сервіс».
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що одна із сторін виконавчого провадження вибула, а саме стягувач - ОСОБА_1 , тому наявні правові підстави для задоволення заяви про заміну сторони стягувача                     у виконавчому провадженні на його правонаступника - ТОВ «Ан Естейт-Сервіс».
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки вибув стягувач, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заміну сторони у виконавчому провадженні на його правонаступника -                             ТОВ «Ан Естейт-Сервіс».
ОСОБА_2 не доведено, що факт внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, впливає на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова                від 27 травня 2013 року. Накладення ухвалою Київського районного суду               м. Харкова від 22 грудня 2016 року арешту на спірну квартиру не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки арешт майна є лише тимчасовим обмеженням в його розпорядженні власником, яким є ТОВ «Ан Естейт-Сервіс».
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі   ОСОБА_2  просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви                    ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 2-5811/11 з Московського районного суду м. Харкова. 
У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                 від 15 квітня 2020 року справу передано судді доповідачеві - Гульку Б. І . 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року справу за зазначеною заявою призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що із заявою про заміну сторони виконавчого провадження звернувся ОСОБА_1 , який вже не є стороною виконавчого провадження, а ТОВ «Ан Естейт-Сервіс», як правонаступник, з цією заявою до суду не звернулося.  
До Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про злочин, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, вчиненим  ОСОБА_1 , який незаконно передав право власності на спірну квартиру ТОВ «Ан Естейт-Сервіс». У рамках кримінального провадження ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року було накладено арешт на належну ТОВ «Ан Естейт-Сервіс» квартиру. Таким чином, слід відмовити у задоволенні заяви         ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2013 року                 у справі № 2-5811/11 задоволено позов ОСОБА_1 , виселено                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та знято останніх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 8 грн           50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи                  у розмірі 37 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5 328 грн, а всього 5 373 грн 50 коп. у дольовому порядку по 2 686 грн75 коп. з кожного.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2013 року скасовано у частині зняття ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з реєстраційного обліку та у частині стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині відмовлено, в іншій частині рішення районного суду залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2013 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 12 квітня 2016 року залишені без змін. 
На примусове виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 травня 2013 року було видано два виконавчих листа, на підставі яких державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова головного територіального управління юстиції Харківській області 09 грудня 2016 року винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень: ВП № 53056223 та ВП № 53056072 про примусове виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з вищевказаної квартири.
31 жовтня 2016 року на виконання рішення загальних зборів учасників                    ТОВ «Ан Естейт-Сервіс», затвердженого протоколом від 31 жовтня 2016 року    № 5, ОСОБА_1 , як учасник цього товариства, передав в якості додаткового внеску до статутного капіталу товариства належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , про що складено акт від 31 жовтня 2016 року № 02-31/10-16-Б. Зазначена квартира зареєстрована за ТОВ «Ан Естейт-Сервіс» на праві власності. 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії цивільного процесу, а примусове виконання рішення суду є його завершальною стадією. 
Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін, виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі                          у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.
Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач             і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
У виконавчому провадженні можуть брати участь кілька стягувачів. Кожен з них щодо іншої сторони має право брати участь у виконавчому провадженні самостійно або доручити участь у виконавчому провадженні одному із співучасників.
Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства                 у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що хоча заміна кредитора у зобов`язанні відбувається поза межами виконавчого провадження, із заявою про заміну сторони виконавчого провадження до суду може звертатися як особа, яка є стороною виконавчого провадження, так                 і особа, яка є правонаступником цієї особи, а рішення про заміну сторони виконавчого провадження приймає саме суд.
Суди, встановивши фактичні обставини у справі, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки одна із сторін виконавчого провадження вибула, а саме стягувач -  ОСОБА_1 , тому наявні правові підстави для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні на його правонаступника - ТОВ «Ан Естейт-Сервіс», що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині, як і посилання на відповідні судові рішення Верховного Суду України, так як вони не містять іншої правової позиції. 
Посилання касаційної скарги на те, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про злочин, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, вчиненим  ОСОБА_1 , який, на думку заявника, незаконно передав право власності на спірну квартиру ТОВ «Ан Естейт-Сервіс», на увагу не заслуговують, оскільки не впливають на спірні правовідносини, на необхідність забезпечення конституційного принципу обов`язковості виконання судового рішення (пункт дев`ятий частини першої статті 129 Конституції України).
Доводи касаційної скарги про те, що у рамках кримінального провадження ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року було накладено арешт на належну ТОВ «Ан Естейт-Сервіс» квартиру висновків судів не спростовують, оскільки суди, задовольняючи заяву про заміну сторони                      виконавчого провадження на правонаступника ОСОБА_1 -                     ТОВ «Ан Естейт-Сервіс», питання щодо права власності, чи відчуження спірної квартири не вирішували. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк