Постанова 
Іменем України 
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 225/4803/18 
провадження № 51-6105км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                                      ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника (в режимі відеоконференції)                      ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018050220000911, за  обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Щербинівки м. Дзержинська Донецької області, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у тому, що 11 липня 2018 року, приблизно о 14.00 год, перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, викликаних поведінкою потерпілого, діючи з раптово виниклим умислом на заподіяння останньому смерті, взяла зі столу ніж та завдала один удар у грудну клітину, спричинивши тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_8 помер. Дзержинський міський суд Донецької області вироком від 19 квітня 2019 року засудив ОСОБА_7 за ст. 116 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Зарахував ОСОБА_7 в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 11 по 13 липня 2018 року. Вирішив питання щодо речових доказів
ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України,  за наступних обставин. 11 липня 2018 року ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували в будинку АДРЕСА_2 , де мешкав співмешканець ОСОБА_7 ОСОБА_8 . Приблизно о 14 год. 00 хв. до вказаного будинку прийшов ОСОБА_8 , підійшов до ОСОБА_7 , яка в цей момент спала на дивані, і завдав останній близько чотирьох ударів долонями по щоках, чим спричинив їй фізичний біль. Після цього ОСОБА_8 взяв рукою ОСОБА_7 за волосся та потягнув із зальної кімнати до кухні. В кухні ОСОБА_8 продовжив кричати на ОСОБА_7 , тримаючи її рукою за обличчя. В цей момент ОСОБА_7 , будучи вагітною, діючи умисно, з метою заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, яке виразилось в неодноразовому спричиненні ОСОБА_7 тілесних ушкоджень протягом тривалого часу, взяла зі столу кухонний ніж та завдала один удар ОСОБА_8 в грудну клітину, спричинивши йому тілесні ушкодження, від яких останній помер.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 04 вересня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченої, її захисника та прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду – без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема прокурор вважає, що судами помилково було кваліфіковано діяння ОСОБА_7 за ст. 116 КК України, оскільки між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мала місце звичайна побутова сварка, яка не носила ознак жорстокого поводження, тяжкої образи, не принижувала честь і гідність обвинуваченої та не була систематичною. Зазначає, що суду не було надано доказів, які б свідчили про систематичне знущання над обвинуваченої з боку потерпілого.
Також прокурор у касаційній скарзі вказує, що судом апеляційної інстанції не було належним чином перевірено доводів скарги про відсутність у ОСОБА_7 сильного душевного хвилювання, а також не надано належної оцінки висновку судово-психіатричної експертизи та показанням експерта в судовому засіданні, який зазначив, що, хоча ОСОБА_7 перебувала в стані стресу, проте цей стрес не досяг рівня афекту. З огляду на викладене, прокурор вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення і просив її задовольнити.
Захисник заперечував проти задоволення касаційної скарги прокуратури і просив залишити судові рішення без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення, в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Усі доводи, що містяться в апеляційних скаргах, мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів з тим, щоб жоден з них не залишився нерозглянутим. Однак цих законодавчих вимог апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Суд першої інстанції у вироку від 19 квітня 2019 року дійшов висновку про необхідність кваліфікації діяння, у вчиненні якого обвинувачувалась ОСОБА_7 , за ст. 116 КК України.
Не погоджуючись з таким висновком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції і постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
При цьому, обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор в апеляційній скарзі вказував, що ОСОБА_7 згідно з висновком експерта не перебувала у будь-якому вираженому емоційному стані, що є психологічною основою для формування сильного душевного хвилювання, що експерт підтвердив під час допиту в суді першої інстанції, тому кваліфікація судом її діяння за ст. 116 КК України є безпідставною. Однак, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, ці доводи скарги не були викладені в ухвалі апеляційного суду, а також  судом не зазначено, чому вони визнані необґрунтованими.
При цьому, погоджуючись з судом першої інстанції щодо правильності кваліфікації діяння засудженої за ст. 116 КК України, апеляційний суд вказав, що стан сильного душевного хвилювання є юридичним терміном і його наявність встановлює суд, оцінюючи висновок судової експертизи щодо психічного стану особи в сукупності з іншими доказами. До стану сильного душевного хвилювання відносяться не тільки афекти, але й інші емоційні стани, які виникли внаслідок неправомірних дій потерпілого і характеризуються особливою великою силою їх прояву. 
Однак поза увагою й належним аналізом апеляційного суду залишилися окремі положення висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи, який міститься в матеріалах справи (т. 1 а. с. 216-225), в якому експерти вказали, що ОСОБА_7 у момент вчинення злочину перебувала в стані гострої реакції на стрес, однак в стані фізіологічного чи патологічного афекту, а також в стані вираженої емоційної напруги, вираженого емоційного збудження чи в іншому стані, який являється психологічною основою для формування сильного душевного хвилювання, не перебувала. 
За таких обставин ухвала апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону у силу положень ст. 412 КПК України є істотними.
У зв`язку з цим, касаційну скаргу прокурора потрібно задовольнити частково, враховуючи, що не всі доводи касаційної скарги вбачаються достатньо обґрунтованими; ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК України, з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Під час апеляційного перегляду потрібно усунути зазначені порушення, повно та всебічно перевірити доводи поданої на вирок апеляційної скарги й постановити рішення, яке  відповідає вимогам закону.
Крім цього, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 , з метою запобігання ризику її переховування від суду, ураховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, Верховний Суд вважає необхідним обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково. 
Ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 27 червня 2020 року.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3