Номер провадження: 22-ц/813/5048/20 
Номер справи місцевого суду: 509/117/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

                                        встановив:
       
10 січня 2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі – МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 29.05.2016 р. з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ІЖ 412», д.н. НОМЕР_1 у смт. Овідіополь, була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП), внаслідок чого автомобіль «TOYOTA CAMRY», д.н. НОМЕР_2 отримав пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, тому власник пошкодженого автомобіля звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди. МТСБУ здійснило виплату відшкодування у розмірі 26243,68 грн. та у нього виникло право зворотної вимоги.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

В апеляційній скарзі МТСБУставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року, та постановлення нового, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 17.03.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 17.03.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що вину ОСОБА_1 у вчинені ДТП, яка мала місце 29.05.2016 року у м. Овідіополь, постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2017 року не встановлено. 

Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2016 р. у м. Овідіополь сталася ДТП за участю автомобіля марки «ІЖ 412» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «TOYOTA CAMRY», д.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобіль ОСОБА_2 тримав механічні пошкодження.
Разом з тим, постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2018 року адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП було закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вказана постанова набрала законної сили та ніким не оскаржувалась (т.1, а.с. 6).
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 5380/4 від 05.07.2016, виконаного ТОВ «Експертно- Асистуюча Компанія «Фаворит», сума матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», д.н. НОМЕР_2 складає - 55 584,90 грн. Згідно звіту № 6122/4 від 16.09.2016, утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля складає 29 341,22 грн. (т.1, а.с. 10-22).
Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП потерпілій особі не відшкодована. На дату пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до п.п. “а” п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
З метою отримання відшкодування, 18.04.2017 року ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з відповідною заявою (т.1, а.с. 7). У зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. “а” п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі - 26 243,68 грн., що є різницею між сумою матеріального збитку та остаточної (утилізаційної) вартості транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням № 902669 від 14.03.2018 року (т.1 а.с. 9-зворот).
Також, позивачем понесено витрати на збір документів та встановлення суми матеріального збитку, які складають 450 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6122/4рв від 30.09.2016 року (т.1 а.с. 8-зворот).
Так, згідно ч. 2 п. 22.1 ст. 33 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду.
У відповідності до п. 43.2 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, у випадках, передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ, зобов`язане направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку.
Положенням п. 40.3 ст. 40 Закону МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких е аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку у випадках, визначених у ст. 41 Закону.
Згідно п. 41.4 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата.
Таким чином, обов`язково умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку.
Виконання вказаних робіт є платними та оплачуються замовником, що МТСБУ визначається як наслідок шкоди, завданої особою, винною у ДТП.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції зазначено, що вину ОСОБА_1 у вчинені ДТП, яка мала місце 29.05.2016 року у м. Овідіополь, постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2017 року не встановлено. Встановлені судом обставини не дають змогу стверджувати, що саме ОСОБА_1 є винним у вчинені ДТП.

Однак суд першої інстанції не врахував, що постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.12.2017 року, встановлено, що  ОСОБА_1 , 29.05.2016 року о 22:00 годині, керуючи автомобілем марки «ІЖ 412» д/н НОМЕР_1 Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Овідіополь, вул. Т.Шевченка, 228, заїжджаючи на стоянку біля магазину «Сільпо», не наддав перевагу в русі автомобілю марки «Міtsubishi», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого допустив з ним зіткнення, після чого автомобіль марки «Міtsubishi», д/н НОМЕР_3 , зіткнувся з припаркованим автомобілем марки «Nissan», д/н НОМЕР_4 , «Тoyota», д/н НОМЕР_2 , «Mercedes», д/н НОМЕР_5 , «ВАЗ2106», д/н НОМЕР_6 , в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.1, 10.4, ПДР України. Суд кваліфікував дії  ОСОБА_1  за ст.124 КУпАП  та  закрив  провадження  у справі  про  адміністративне правопорушення  на підставі п.7 ч. 1 ст.247 КУпАП  - за закінченням   на момент  розгляду  справи  строків,  передбачених ч. 2 ст.38 цього Кодексу.

Той факт, що відповідача  ОСОБА_1  не було притягнуто до адміністративної відповідальності  за ст.124 КУпАП,  не є підставою для звільнення його від цивільної  відповідальності, оскільки провадження у справі закрито по нереабілітуючим обставинам, а у зв`язку з пропуском строку притягнення особи до адміністративної відповідальності.
У зв`язку з цим, та враховуючи, що справа про адміністративне правопорушення закрита саме з підстав пропуску строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, який передбачений ст. 38 КУпАП, у відповідності до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, то відповідач  ОСОБА_1 даним судовим рішенням фактично визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Саме таких правових позицій дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в своїй постанові від 07.02.2018 року, (справа № 910/18319/16), та від 16.04.2019 р., (справа № 927/623/18).
Крім того, зазначені правові позиції містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Колегія суддів також зазначає, що ч. 6  ст.82 ЦПК України  встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Такі правові позиції також висловлені в абз. 4 п.4 вищевказаної   Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року.

Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, необхідно встановити ступінь вини кожного із володільців джерела підвищеної небезпеки перед іншим із них, та, виходячи з встановленого, застосувати правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.
Не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

З урахуванням викладеного, та враховуючи норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд зазначає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суми сплаченого відшкодування в розмірі 26693,68 грн., з яких: 26 243,68 грн. - регламентна виплата потерпілому та 450 грн. – витрати на встановлення розміру матеріального збитку та збір документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, з ОСОБА_1 на користь МТСБУ слід стягнути судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1762 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2643 грн.
Таким чином, з відповідача  ОСОБА_1 на користь МТСБУ слід стягнути 4405 грн. (1762 грн. + 2643 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України. 

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389  ЦПК України, апеляційний суд
                                    постановив:  
      
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_7 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, код ЄДРПОУ: 21647131, відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 26693,68 грн. (двадцять шість тисяч шістсот дев`яносто три гривні 68 копійок).
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_7 , на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, код ЄДРПОУ: 21647131, судовий збір за подання до суду позову, а також за подання апеляційної скарги у загальній сумі 4405 грн. (чотири тисячі чотириста п`ять гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

       Л.А. Гірняк

       Т.В. Цюра