УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/25718/19
Провадження № 22-ц/4820/781/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Журбіцький В.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2020 року (суддя Мазурок О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та майнової шкоди,
в с т а н о в и в :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь один мільярд гривень моральної шкоди та 50020 грн. майнової шкоди, завданої незаконною бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Вепрука М. 
Позовна заява мотивована тим, що у порушення статті 19 Конституції України і чинного КПК України слідчий СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Вепрук М. всупереч чинному законодавству держави України не вніс відомості в ЄРДР. Внаслідок незаконної та протиправної бездіяльності йому завдано майнову та моральну шкоду. Завдана йому моральна шкода полягає в моральних стражданнях та переживаннях які він переніс під час очевидної бездіяльності слідчого Вепрука М., оскільки правомірні очікування, які не підтвердились, посилювали відчуття душевного болю та привели до розчарування в національній поліції як правоохоронного органу, відчуття несправедливості стосовно нього плавно переросли в дискримінацію його, а відчуття невизначеності посилювало негативні емоції, що в цілому привело до хронічного стресу, наслідком чого стало посилення страху перед поліцаями в формі. Крім цього він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а необхідність поновлення його прав змусила вживати додаткових зусиль для їх захисту в суді, що він сприймає як зверхнє ставлення до нього як до людини, з чого він відчув себе приниженим і морально подавленим та ці відчуття продовжуються і понині. Крім цього він в чергове змушений звертатися до суду, що вимагає від нього додаткових витрат його дорогоцінного часу з його безцінного життя та свідчать про моральне та психологічне насилля над ним шляхом неналежного виконання своїх службових обов`язків слідчим Вепрук М., що призвело до порушення його честі та гідності. Внаслідок незаконної та протиправної бездіяльності слідчого Вепрука М. породила його права, а саме право на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, в тому числі і працівника ГУНП в Хмельницькій області Вепрука М.; право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади Україна в особі національної поліції в частині правомірності та добросовісності; конституційне право на свободу пересування територією України, оскільки дана бездіяльність породила для нього певні права та обов`язки і він вимушений був відновлювати свої права в суді, куди він змушений був звертатися і на це він не планував витрачати свій дорогоцінний час з його безцінного життя, оскільки цей час він планував на отримання задоволення від спілкування з дружиною та дітьми; право на честь і гідність та інші немайнові права.
Майнова шкода полягає у витратах власного часу – п`яти годин на написання скарги, її подачі, участі у розгляді справи, витратах на проїзд, папір, фарбу картриджа та копіювання документів.
       Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд допустив однобічність у дослідженні доказів і не перевірив усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду. 
Посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги надані ним докази понесення майнової шкоди, а саме квитків для проїзду до місця розгляду справи, копіювання документів тощо.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Хмельницькій області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Крім того, доводи викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ГУНП в Хмельницькій області не визнає та вважає рішення суду першої інстанції законним.
Вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 прийняв законне та обґрунтоване рішення, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу того, що дії працівників Національної поліції є неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина. 
В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. 
У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду рішення, яким визнано незаконною та протиправною бездіяльність слідчого СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Вепрука М., а також не надано доказів, що вказаною бездіяльністю було заподіяно моральна та майнова шкода ОСОБА_1 , яка саме та чим це підтверджується.
З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної та майнової шкоди, обґрунтовуючи це тим, що слідчий СВ Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області Вепрук М. всупереч чинному законодавству держави України не вніс відомості в ЄРДР, внаслідок чого йому завдано майнової та моральної шкоди. 
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 9 вересня 2019 року визнано бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області та зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 4 вересня 2019 року.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 2 частини 2 статті 1167 цього ж Кодексу передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Згідно ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах.
При цьому, існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України, у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.
Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є правильним, оскільки позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому шкоди та її розмір. Сам по собі факт, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 9 вересня 2019 року визнано бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області та зобов`язано внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 4 вересня 2019 року, не свідчить про заподіяння шкоди позивачу.
Посилання апелянта на понесені ним витрати (придбання квитків для проїзду до місця розгляду справи, копіювання документів, час на написання скарги, участь у слуханні справи) не свідчить про незаконність судового рішення, оскільки заявлено вимогу про відшкодування майнової шкоди, а для цього слід довести протиправність дій відповідачів, що доведено не було.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 

Повне судове рішення складено 9 квітня 2020 року.

 
Судді А.В. Купельський

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк