ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11154/19                                 Головуючий у І інстанції - Донець В.А.
                                                                                  Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                     суддів:                   Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,    

                          при секретарі:                   Черніченко К.О.,
                                                                                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України,     апеляційну скаргу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:
Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної служби Міністерства юстиції України від 29.05.2019 року у виконавчому провадженні № 59232070 про стягнення виконавчого збору з Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у розмірі 16692,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова прийнята без урахування обставини самостійного виконання боржником - Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації    рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018 року № 826/1171/18, відповідно державним виконавцем не вчинялось дій з примусового виконання рішення суду, що виключає стягнення виконавчого збору.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції  та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. 
Зокрема, Позивач зазначає, що підготовка завдання на проектування є тривалою процедурою та не може бути виконана у такий короткий термін, як 10 (десять) днів. Завдання на проектування від 10.06.2019 року № ЗВП-8210 для ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було добровільно виконано та направлено листом від 14.06.2019 року № 057154-11366 до ПП «Сектор». Таким чином, на думку Позивача твердження суду першої інстанції про відсутність підстав вважати виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.10.2018 року у справі № 826/1171/18 добровільним суперечать дійсний обставинам справи, оскільки підписання 10.06.2019 року завдання на проектування № ЗВП-8210 не свідчить про підготовку такого завдання саме в день підписання, адже процедура погодження та редагування документів займає тривалий час.
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
За приписами частини 6 статті 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308    КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018 в адміністративній справі № 826/1171/18, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 року, адміністративний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задоволено частково:
-          визнано дії Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з надсилання звернень ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з наданням завдань на проектування у Київську міську раду та ненаданню ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 завдань на проектування землевідводів згідно з повторно поданими ними заяв на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2017 року в адміністративній справі                             № 826/17332/16, яка набула законної сили, протиправними;
          -          зобов`язано Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у 10-денний строк надати розробнику проектів ПП "Сектор" завдання на проектування, які враховуються під час розробки проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, за клопотаннями громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
З метою примусового виконання рішення суду Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист від 27.02.2019 року № 826/1171/18.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Е. на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 року № 826/1171/18 прийнято постанову від 29.05.2019 про відкриття виконавчого провадження № 59232070 та постанову від 29.05.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Е. прийнято постанову від 19.07.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження .
Листом від 26.07.2019 року № 057032-13939 (вх. 26807-33-19 від 05.08.2019 року) Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив про повторне направлення листа від 14.06.2019 року № 05703-11352 з додатками на підтвердження виконання рішення суду та з метою закінчення виконавчого провадження.
Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Е. на підставі заяви боржника від 26.07.2019 року № 057032-13939 у зв`язку з виконанням рішення суду 10.09.2019 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.
Вважаючи незаконною постановою про стягнення виконавчого збору Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що     оскільки боржником рішення суду виконано після відкриття провадження у справі, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав у державного виконавця визначати суму виконавчого збору після відкриття виконавчого провадження. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Положеннями ч. 2    ст. 19 Конституції України    встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Спірні правовідносини регулюються  Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016  року № 1404-VIII    (далі також    Закон № 1404-VIII).
За приписами ст. 1 Закону № 1404-VIII    виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього    Закону    підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у    статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За приписами ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII    виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходита майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Таким чином, примусове виконання рішення розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, вже під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до    Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (ч. 5).
Частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII в аспекті спірних правовідносин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, разом з якою, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний винести постанову про стягнення виконавчого збору, з чим погоджується колегія суддів.
У Законі № 1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (ч. 5 ст. 27), а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати).
В останньому випадку йдеться про частину 9 статті 27 Закону № 1404-VIII за якою виконавчий збір не стягується, якщо рішення виконано до того, як відкрито виконавче провадження (відповідно розпочато примусове виконання рішення).
Питання про закінчення виконавчого провадження, та, відповідно, про стягнення виконавчого збору (постанова про стягнення якого є окремим виконавчим документом), державний виконавець вирішує під час виконавчого провадження, якщо з`ясує, що для цього є відповідні підстави.
З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник цей спір, на дату відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за вказаним виконавчим документом.
Отже, стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.
Дана правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа № 703/1086/17) та від 13 лютого 2019 року (справа № 295/13991/16-а).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на підставі виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.02.2019 року № 826/1171/18 прийнято постанову від 29.05.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59232070 та постанову від 29.05.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 16.692,00 грн. 
Позивачем додано до матеріалів судової справи лист Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2019 року № 59232070/2 про надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2019 року, який отримано Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 03.06.2019 року, про що свідчить відбиток печатки про реєстрацію вхідної кореспонденції (вих. № 057/9546).
Також, судом першої інстанції установлено, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив державного виконавця про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018 року, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 31.01.2019 року, листом від 26.07.2019 року № 057032-13939, що надійшов до Міністерства юстиції України 05.08.2019 року.
Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.06.2019 року № 05703-11352, що був направлений разом з листом від 26.07.2019 року № 057032-13939, завдання на проектування підготовлені 10.06.2019 року.
Тобто, на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.
Аналізуючи вищевказані норми колегія суддів дійшла висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. 
При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Таким чином, фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.
Колегією суддів встановлено, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2019 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн. у виконавчому провадження  № 59232070 Позивачем в судовому порядку не оскаржена, є чинною.
Отже, примусове виконання постанови про відкриття виконавчого провадження              № 59232070 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розпочато 29.05.2019 року, тобто до фактичного виконання Позивачем рішення - 10.06.2019 року.
Зважаючи на те, що листом боржника від 26.07.2019 року № 057032-13939, яким повідомлено про фактичне виконання рішення суду з наданими копіями документів на підтвердження його виконання, державним виконавцем керуючись вимогами пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 59232070.
Частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII  визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що державним виконавцем не було здійснено жодних дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.
Проте, колегія суддів вважає такі доводи Позивача безпідставними, оскільки Законом № 1404-VIII чітко передбачений обов`язок державного виконавця виносити постанову про стягнення виконавчого збору одночасно із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, незалежно від вчинення ним виконавчих дій.
Аналіз статей 25, 27, 28, 31 Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що виконавче провадження розпочинається з моменту винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.
Також, Верховний Суд у постанові від 18 січня 2019 року у справі № 826/19730/16 висловив праву позицію, відповідно до якої невиконання боржником у встановлений строк рішення суду в добровільному порядку є підставою для примусового виконання такого рішення, що, в свою чергу, тягне за собою застосування специфічних санкцій майнового характеру, а саме - стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження. При цьому Закон не ставить можливість застосування таких санкцій у залежність від Фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.
Таким чином, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної служби Міністерства юстиції України від 29.05.2019 року у виконавчому провадженні                           № 59232070 про стягнення виконавчого збору з Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у розмірі 16692,00 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа    Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Розглянувши доводи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                     В.П. Мельничук

                  Судді:                                                                         І.О. Лічевецький 

                                                                                                      О.М. Оксененко