Постанова
іменем України
27 травня 2020 року
м. Київ
справа № 360/1548/18
провадження № 51-414км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                 ОСОБА_1 , 
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу генерального директора ТОВ «Юнігран» ОСОБА_7 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 13 серпня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року  в кримінальному провадженні № 12017110120000897 щодо
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Бородянського районного суду Київської області від 13 серпня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» його звільнено від відбування покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ТОВ «Юнігран» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з товариства на користь ОСОБА_9 53 493,81 грн у рахунок  відшкодування матеріальної шкоди, 170 000 грн- моральної шкоди, 6000 грн- витрат на правову допомогу і 8810 грн - витрат зі сплати судового збору.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ТОВ «Юнігран» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з товариства на користь ОСОБА_10 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 6000 грн- витрат на правову допомогу і 1762 грн - витрат зі сплати судового збору.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ТОВ «Юнігран» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з товариства на користь цього позивача 20 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 6000 грн - витрат на правову допомогу і 1762 грн - витрат зі сплати судового збору.
За вироком місцевого суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 30 серпня 2017 року близько 12:40, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volvo FM 440» (д.н.з. НОМЕР_1 ), належним ТОВ «Юнігран», їдучи в напрямку м. Києва, на 45 км + 200 м автодороги «Київ–Ковель» між населеними пунктами смт Клавдієво-Тарасове і с. Пилиповичі Бородянського району Київської області в смузі для руху в напрямку м.  Києва, порушуючи вимоги пп. «б» п. 2.3, п. 12.1 Правил дорожнього руху, допустив зіткнення із задньою частиною причепу 2ПТС-9Б (д.н.з. НОМЕР_2 ), який був у зчіпці з трактором Беларус МТЗ-892 (д.н.з. НОМЕР_3 ), яким керував водій ОСОБА_9 і який рухався по узбіччю автодороги «Київ-Ковель» у бік м. Києва, внаслідок чого водій ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Київський апеляційний суд ухвалою від 24 грудня 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області залишив без задоволення, а апеляційну скаргу цивільного відповідача ТОВ «Юнігран» задовольнив частково. Вирок суду першої інстанції змінив у частині вирішення цивільного позову. Зменшив суму відшкодування матеріальної шкоди, стягнутої з ТОВ «Юнігран» на користь ОСОБА_9 , до 52293, 81 грн. Вирок суду в частині цивільних позовів  ОСОБА_10 і ОСОБА_11 скасував та вказані позови залишив без розгляду. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача –генеральний директор ТОВ «Юнігран» ОСОБА_7 , покликаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 в  частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9  і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Зазначає, що під час вирішення цивільного позову суд не врахував положень Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказує, що цивільно-правова відповідальність щодо автомобіля, який належить товариству, була застрахована, а тому завдану шкоду, у межах суми страхового відшкодування, має бути стягнуто зі страхової компанії, яку судом не було залучено як співвідповідача. Вказує про відсутність у матеріалах провадження документального підтвердження витрат на лікування. Вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутої з цивільного відповідача на користь потерпілого ОСОБА_9 , є занадто завищеним і не відповідає загальним засадам співмірності та розумності. Крім того, представник цивільного відповідача зазначає, що місцевий суд усупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України(далі – КПК) стягнув із ТОВ «Юнігран» судовий збір, а апеляційний суд залишив поза увагою допущені порушення та не усунув їх. 
Позиції інших учасників судового провадження 
У письмовій заяві захисник ОСОБА_12 просив задовольнити касаційну скаргу генерального директора ТОВ «Юнігран» – ОСОБА_7 . 
У судовому засіданні представник цивільного відповідача просив задовольнити касаційну скаргу та скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заперечила проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_8  у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, правильність юридичної оцінки діяння, а також справедливість призначеного засудженому покарання та застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» у касаційній скарзі не оспорюються. 
Що стосується доводів касаційної скарги представника цивільного відповідача про неправильне вирішення місцевим та апеляційним судами цивільного позову, то колегія суддів зазначає таке.
 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. 
 
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим  Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Під часвирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Цих вимог закону в ходівирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 у кримінальному провадженні щодо  ОСОБА_8  місцевим та апеляційним судами не дотримано.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення  ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, потерпілому  ОСОБА_9 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. З метою відшкодування цієї шкоди останній звернувся із цивільним позовом у межах кримінального провадження до ТОВ «Юнігран», з яким засуджений  ОСОБА_8 на момент вчинення злочину перебував у трудових відносинах.
Під час провадження в суді першої інстанції за клопотанням представника цивільного відповідача ТОВ «Юнігран» до участі у справі місцевий суд залучив ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цивільного відповідача. Наявність відповідних правовідносин була підтверджена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1293686, відповідно до якого ТОВ «Юнігран»застрахувала автомобіль «VolvoFM 440» (д.н.з.  НОМЕР_1 ).
Згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності у разі настання страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, на суму завданих збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 200 000 грн – за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн – за шкоду, заподіяну майну. 
На підставіст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексуУкраїни особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і  сумою страхового відшкодування.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. 
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 зазначеного Закону).
Усупереч викладеному, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд дійшов передчасного висновку про стягнення всього розміру заподіяної потерпілим шкоди виключно з ТОВ «Юнігран».
За таких обставин вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову не  можна визнати законним і обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню.
Вказане залишив без уваги суд апеляційної інстанції, який, порушуючи вимоги ст.  419 КПК, доводів викладених в апеляційній скарзі представника цивільного відповідача, належним чином не перевірив та без зазначення належних мотивів прийнятого рішення необґрунтовано погодився з визначеним місцевим судом порядком відшкодування потерпілому заподіяної злочином шкоди.
З огляду на встановлені порушення вимог кримінального процесуального закону інших доводів у касаційній скарзі Суд не перевіряє.
Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню, а вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 у частині вирішення цивільного позову – скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу генерального директора ТОВ «Юнігран» ОСОБА_7  задовольнити.
Вирок Бородянського районного суду Київської області від 13 серпня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 у частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                              ОСОБА_3