Постанова
Іменем України
 
23 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 183/3314/14
 
провадження № 61-27109св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.,   
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», 
відповідач -  ОСОБА_1 ,  
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області в складі судді Ткаченко І. Ю.   від 21 березня 2018 року, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 11 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») і відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в сумі 57 767,36 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути суму кредиту, виплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 14,49 % річних з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2022 року.
 
В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 припинила сплачувати суми за кредитом і відсотки за користування кредитними коштами, в зв`язку з чим, загальна сума заборгованості станом на 12 березня 2014 року становить 916 058,97 грн, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором - № 849715/ФЛ від 11 липня 2008 року в розмірі             916 058,97 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Короткий зміст оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня                 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року у даній справі. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 неодноразово звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на рішення суду першої інстанції. Ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року, від 11 серпня 2017 року, від 08 вересня 2017 року, від 03 листопада 2017 року, від 15 січня 2018 року, від 26 січня 2018 року у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_1 було відмовлено. Відповідно до вимог пункту 3 частини першої                     статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, зокрема, якщо є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.    
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду,              ОСОБА_1 , посилаючись порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для розгляду по суті.   
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга з урахуванням уточнень мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків про відмову у відкритті апеляційного провадження оскарженою ухвалою. Скаржниця вказує на те, що неодноразово зверталася до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на рішення суду першої інстанції у зв`язку із тим, що повний текст судового рішення районного суду вона не отримувала. Попередні апеляційні скарги залишалися апеляційним судом без руху, однак відповідні ухвали суду апеляційної інстанції вона також не отримувала. Скаржницю неналежно повідомляють про розгляд її справи судами. Крім того, апеляційний суд не звернув увагу на обставини справи, які мають істотне значення щодо часткового погашення нею спірної заборгованості, що не враховано районним судом. 
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі. Витребувано справу із суду першої інстанції.
 
У грудні 2018 року справу передано судді-доповідачу Карпенко С. О.
 
16 квітня 2020 року відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду           від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», призначено повторний автоматизований розподіл, серед інших, даної справи.
 
Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями                від 16 квітня 2020 року справу визначено розглядати у колегії суддів:            Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М.  
 
Обставини справи, встановлені судами 
 
Апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» в даній справі.
 
ОСОБА_1 неодноразово звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на рішення суду першої інстанції. 
 
Ухвалами апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня           2017 року, від 11 серпня 2017 року, від 08 вересня 2017 року, від 03 листопада 2017 року, від 15 січня 2018 року, від 26 січня 2018 року у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_1 було відмовлено.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що остання вже неодноразово користавалася своїм правом на апеляційне оскарження рішення районного суду, за наслідком чого апеляційним судом приймались судові рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї самої особи на це саме судове рішення.
 
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.
 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово оскаржувала заочне рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року в даній справі. 
 
25 липня 2017 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження.
 
Указана ухвала апеляційного суду ОСОБА_1 не оскаржувалась. 
 
Після зазначеної відмови у відкритті апеляційного провадження,           ОСОБА_1 продовжила подавати нові апеляційні скарги на рішення районного суду. 
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі у випадках, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
 
Законодавець встановив імперативний підхід суду щодо відмови у відкритті апеляційного провадження на судове рішення одного і того ж учасника процесу у разі наявності ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме рішення, не передбачивши право на повторне оскарження в даному випадку того ж самого судового рішення цією ж особою. 
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку відносно того, що враховуючи ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року, від 11 серпня 2017 року, від 08 вересня               2017 року, від 03 листопада 2017 року, від 15 січня 2018 року, від 26 січня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року, які є чинними та не оскаржувались останньою, ОСОБА_1 користувалась передбаченими законом правами на апеляційне оскарження, а тому підстави для відкриття апеляційного провадження були відсутні.
 
ОСОБА_1 не обмежувалась у справі на доступ до правосуддя та на апеляційне оскарження та не позбавлена права на захист свої прав у спосіб, який передбачений чинним законодавствам. 
 
Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості оскарженого рішення  спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції. 
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками суду, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. 
 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
 
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 
2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
 
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Оскаржене рішення містить вичерпні висновки, що відповідають дійсним встановленим обставинам, які мають значення для вирішення питання зодо відкриття апеляційного провадження у даній справі, та обґрунтування щодо відповідних доводів учасника справи, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. 
 
Згідно із частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 401, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.  
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.       
 
Судді:                                                                                 С. П. Штелик 
 
                                                                                         А. А. Калараш     
 
                                                                                         В. М. Сімоненко