ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" квітня 2020 р.           Справа№ 920/1119/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тарасенко К.В. 

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції"
на рішення господарського суду Сумської області
від 09.01.2020 (повний текст рішення складено 14.01.2020)
у справі №920/1119/19 (суддя Резніченко О.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції"
до 1. Шосткинської місцевої прокуратури
2. Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області
про стягнення 86232,23 грн,
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" звернулось до господарського суду Сумської області з позовом до відповідача-1 Шосткинської місцевої прокуратури та до відповідача-2 Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області про стягнення шкоди у розмірі 86232,23 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилався на те, що йому було завдано збитків на вищезазначену суму, у зв`язку з тим, що він був змушений захищатися від пред`явленого до нього безпідставного позову Шосткинської місцевої прокуратури та нести, у зв`язку з цим збитки, сплачуючи судовий збір по господарській справі № 920/929/16, для того, щоб отримати гарантований справедливий судовий розгляд в суді вищої інстанції.
27.12.2019 позивачем до суду першої інстанції надано заяву від 23.12.2019 про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив місцевий господарський суд стягнути з відповідачів 41318,11 грн збитків, у зв`язку із ухваленням 14.11.2019 постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 920/929/16. Вказана заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням господарського суду Сумської області від 09.01.2020 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" до Шосткинської місцевої прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн покладено на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції".
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області у справі №920/1119/19 від 09.01.2020 повністю, ухвалити постанову, якою апеляційну скаргу задовольнити, стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" 41318,11 грн в рахунок відшкодування шкоди та судові витрати по сплаті судового збору.
До апеляційної скарги додано заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Сумської області від 09.01.2020 у справі №920/1119/19, де зазначається, що копію оскаржуваного рішення отримано ТОВ "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" засобами поштового зв`язку 27.01.2020.
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, позивач наголошує на тому, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме статті 22 Цивільного кодексу України.
Позивач стверджує, що будучи відповідачем по справі № 920/929/16, він був змушений захищатися від пред`явленого до нього безпідставного позову Шосткинської місцевої прокуратури та нести, у зв`язку з цим збитки, сплачуючи судовий збір для того, щоб отримати гарантований справедливий судовий розгляд в суді вищої інстанції.
Також на думку позивача, причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями посадових осіб Шосткинської місцевої прокуратури підтверджується матеріалами справи №920/929/16 у вигляді судових рішень, які набрали законної сили.
Короткий зміст відзиву відповідача-2 на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просив суд апеляційної інстанції, рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідач-2 наголошує на тому, що зазначені позивачем витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України.
Крім цього, відповідач-2 вважає, що питання про відшкодування судових витрат не може вирішуватися іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.
Процедура апеляційного провадження у Північному апеляційному господарському суді
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Шаптали Є.Ю., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" строк для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Сумської області від 09.01.2020 у справі №920/1119/19. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" на рішення господарського суду Сумської області від 09.01.2020 у справі №920/1119/19. Зупинено дію рішення господарського суду Сумської області від 09.01.2020 у справі №920/1119/19 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Фактичні обставини справи
21.09.2016 керівник Шосткинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивачів - Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та Шосткинської районної державної адміністрації - звернувся з позовом до суду про повернення земельних ділянок ТОВ "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції".
Рішенням господарського суду Сумської області від 21.02.2017 по справі № 920/929/16 позовні вимоги задоволено повністю. Відповідач оскаржив вказане рішення суду. 
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2019 рішення першої інстанції залишено без змін. 29.05.2017 по справі було видано накази на примусове виконання рішення. Відповідач оскаржив вказану постанову апеляційної інстанції. 
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.03.2018 касаційну скаргу було задоволено частково, скасовано рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, справу передано на новий розгляд до господарського суду Сумської області. 
Ухвалою господарського суду Сумської області від 17.07.2018 було закрито провадження у справі. Відповідач оскаржив вказану ухвалу до апеляційного суду. 
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 ухвала першої інстанції залишена без змін. 
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 28.11.2018 скасовано постанову апеляційної інстанції та передано справу на новий розгляд до апеляційної інстанції. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2019 апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу господарського суду Сумської області від 17.07.2018 скасовано, позовну заяву залишено без розгляду. 
Як зазначає позивач про те, що захищаючись від зазначеного вище позову, останнім було сплачено судовий збір на загальну суму 86232,23 грн. 
Разом з цим позивач вказує, що в рамках господарської справи №910/926/16, він звернувся до суду апеляційної інстанції та просив постановити ухвалу про повернення з Державного бюджету України зазначеної суми судового збору. Однак ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2019 позивачу було відмовлено в задоволенні клопотання про повернення судового збору, виходячи з того, що у разі залишення позову без розгляду, можливе повернення судового збору лише сплаченого позивачем за подання, саме, позовної заяви.
Таким чином, спір у справі №920/1119/19 стосується відшкодування шкоди, завданої позивачу внаслідок ініціюванням та пред`явлення відповідачем-2 позову до позивача в рамках господарської справи № 920/926/16.
Рішенням господарського суду Сумської області від 09.01.2020 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" до Шосткинської місцевої прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області відмовлено. Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн покладено на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції".
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Позиція Північного апеляційного господарського суду
Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, заподіяну органом державної влади, зокрема, органом дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення заподіяної шкоди.
Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
В силу положень ст. 224 Господарського кодексу України збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Таким чином для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення (протиправність діяння, факт заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою, вина заподіювача шкоди), тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що судові витрати не є збитками у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України та не входять до складу ціни позову і не можуть підлягати до стягнення як збитки.
Такої ж позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у викладеній постанові від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постановах від 20.02.2019 у справі №263/16118/16-ц та від 14.11.2018 у справі №522/2238/15-ц.
Колегія суддів констатує, що позовна вимога про стягнення шкоди в сумі 41318,11 грн (з урахуванням заяви від 23.12.2019 про зменшення розміру позовних вимог) є процесуальними витратами, передбаченими статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, а не шкодою, передбаченою статтями 22, 1173 та 1174 Цивільного кодексу України. Тому вирішення питання про стягнення цих витрат за наявності відповідних підстав повинно здійснюватися в рамках господарського провадження, в якому вони понесені.
Також судова колегія погоджується з правомірним висновком місцевого господарського суду про те, що звернення позивача до суду першої інстанції в рамках цієї справи про відшкодування судових витрат, понесених позивачем у іншій справі, є необґрунтованим та безпідставним.
Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у судовому рішенні.
Доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
Інші аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наведене вище.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами апеляційної скарги
За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Сумської області від 09.01.2020 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального права.
Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.
Судові витрати
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство по виробництву сільськогосподарської продукції" залишити без задоволення, рішення господарського суду Сумської області від 09.01.2020 у справі № 920/1119/19 - без змін.
Матеріали справи № 920/1119/19 повернути до господарського суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                К.В. Тарасенко