У Х В А Л А  
19 березня 2020 року
м. Київ
справа № 531/210/19
провадження № 61-4618ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Машівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» про захист прав споживача,
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про захист прав споживача.
Позов мотивовано тим, що 23 липня 2018 року між нею, як покупцем і відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» (далі - ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН»), як постачальником, у письмовій формі укладено договір купівлі-продажу № ФТ2-0160-24559707 (на умовах товарного кредиту), зміст якого становить умови, які були зафіксовані у пунктах 1-4 та пунктах 1.1-1.3, 2.1- 2.4, 3.1- 3.7, 4.1. У преамбулі вказаного договору зазначено, що однією із його сторін є ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», яке далі за текстом - «Постачальник». Іншою стороною є позивач, яка далі за текстом - «Покупець». Відповідачем факт укладення договору не заперечується, водночас сторони правочину, а саме продавця, вказано неоднозначно, що в свою чергу унеможливлює вирішити спір з приводу недоліків товару між сторонами по договору. Позивач придбала у магазині відповідача телевізор та налаштування вартістю 40 000,00 грн, але вдома виявила, що телевізор має недоліки, а тому заявила претензію до особи, яка продала товар. Між сторонами існує спір, бо на звернення відповідач не реагує та відповідати за товар неналежної якості відмовляється. Вважає положення вказаного договору неоднозначними та нечіткими, такими, що порушують її права, як споживача, а тому договір                            купівлі-продажу, на її думку, потребує тлумачення особи продавця, щоб визначити його права та обов`язки.
Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розтлумачено зміст договору купівлі продажу № ФТ2 - 0160 - 24559707 (на умовах товарного кредиту), укладеного 23 липня 2018 року між ОСОБА_1 , як Покупцем, і ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», як Постачальником, в особі уповноваженого представника Сизової О. В. , яка діяла на підставі довіреності № 1-2979-9391 від 04 серпня 2017 року. Вирішено питання щодо розподілу витрат. 
Додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року стягнуто з ТОВ «САВ - ДІСТРИБЬЮШН» на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн та витрати на відрядження в розмірі 1 251,00 грн.
Не погодившись частково з вказаним додатковим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила змінити додаткове рішення суду першої інстанції, стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 49 000,00 грн.
06 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Машівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2020 року.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. 
Верховний Суд зазначає, що додаткове рішення оскаржується на загальних підставах.
Предметом спору у зазначеній справі є захист прав споживачів, а додатковою постановою суду апеляційної інстанції з позивача на користь відповідача стягнуто 10 000,00 грн витрат за надання професійної правничої допомоги та 1 251,00 грн витрати на відрядження, що оскаржує заявник. 
Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані ОСОБА_1 судові рішення ухвалені в малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на додаткову постанову Машівського районного суду Полтавської області від 04 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» про захист прав споживача відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.                                                                      
Судді:                                                                                      А. С. Олійник
 
 С. О. Погрібний
 
 В. В. Яремко