Справа № 341/740/18 
Провадження № 22-ц/4808/579/20
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                        Василишин Л.В.,
суддів:                                Максюти І.О., Горейко М.Д.,
секретаря                                Бойчука Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду від 04 березня 2020 року у складі судді Лошак О.О., ухвалене у м. Рогатин, по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Галицького районного нотаріального округу Дзери Лариси Олександрівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Галицького районного нотаріального округу Дзери Л.О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 17 лютого 2016 року він отримав в дар від батька ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0621 га, кадастровий номер 2621280600020010094 та садибний будинок АДРЕСА_1 .
Під час нотаріального посвідчення договорів дарування 17 лютого 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ним внесено відповідні записи про реєстрацію права власності на вищевказане майно.
03 травня 2018 року з інформаційної довідки він дізнався, що приватним нотаріусом Дзерою Л.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про припинення, якими скасовано за ним реєстрацію права власності на згадані об`єкти.
Вказані записи внесено приватним нотаріусом Дзерою Л.О. без будь-яких його заяв чи заяв ОСОБА_3 , що були сторонами договорів дарування.
Посилаючись на відсутність судового рішення про скасування відповідного рішення державного реєстратора про реєстрацію виникнення чи переходу таких прав, порушення його прав, просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39311594 від 23 січня 2018 року та індексний номер 39312622 від 23 січня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Ухвалою Галицького районного суду від 23 листопада 2018 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .
Розпорядженням голови Галицького районного суду від 28 жовтня 2019 року дану справ направлено для розгляду до Рогатинського районного суду у зв`язку з неможливістю здійснити автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Ухвалою Рогатинського районного суду від 10 січня 2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Рішенням Рогатинського районного суду від 04 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що залучення в якості співвідповідача ОСОБА_3 ухвалою Рогатинського районного суду від 10 січня 2020 року здійснено з порушенням статі 51 ЦПК України, оскільки зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що ним вказується про порушення лише норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» саме ОСОБА_2 та державним реєстратором приватним нотаріусом Дзерою Л.О., а не ОСОБА_3 .
Суд першої інстанції ухвалив рішення фактично не допитавши в судовому засіданні жодного з відповідачів та не отримавши від них відзиву чи будь-яких пояснень, які б спростовували обставини викладені в позові та доводи позивача в цілому.
Також суд першої інстанції не надав жодної оцінки документам, які були надані приватним нотаріусом Дзерою Л.О., на підставі яких було здійснено оспорювані реєстраційні записи.
Судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин норми статей 10, 12, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», які застосовуються при реєстрації (а не скасуванні) права власності, а також у тих випадках, коли в записах, що містяться в реєстрі наявні неточності, які потребують виправлення чи уточнення і жодним чином не стосуються суті цього спору.
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що у даній справі спір не обмежується тільки оскарженням рішень приватного нотаріуса Дзери Л.О., але й порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» співвідповідачкою ОСОБА_2 , яка порушила процедуру звернення до державного реєстратора.
Також місцевий суд не врахував, що підставою звернення до суду стало порушення порядку вчинення реєстраційних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як зацікавленою особою. Більше того, він не подавав заяви про вчинення реєстраційних дій, тому висновок суду про те, що ним нібито не доведено факт порушення стороною відповідача його прав є абсолютно необґрунтованим.
Помилковим також є посилання суду першої інстанції на судову практику Верховного Суду, так як зазначені в оскаржуваному рішенні постанови суду касаційної інстанції винесені в спорах, що не врегульовують правовідносини, які є подібними правовідносинами, що є предметом даного спору. Адже предметом спору в даній справі не є правомірність чи неправомірність правочинів, а лише порушення порядку вчинення реєстраційних дій, що призвело до порушень його цивільних прав, як зацікавленої сторони, тобто застосування судом до спірних правовідносин вимог статей 204, 328 ЦК України є необґрунтованим.
У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що підтримує доводи апеляційної скарги. Просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити
Інші учасники процесу відзив на апеляційну скаргу не подавали.
У судове засідання апеляційного суду належно повідомлені сторони не з`явилися.
Апелянт ОСОБА_1 надіслав до суду клопотання про проведення судового розгляду справи без його участі, доводи апеляційної скарги підтримав та просив апеляційну скаргу задоволити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання про проведення судового розгляду справи без його участі, доводи апеляційної скарги визнав та просив апеляційну скаргу задоволити.
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надіслала суду клопотання про проведення судового розгляду справи без її участі та участі ОСОБА_2 , доводи апеляційної скарги заперечила, просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Відповідач приватний нотаріус Дзера Л.О. надіслала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на погіршення її стану здоров`я.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення стороною відповідача його права на володіння, користування та розпорядження майном, яке було набуто ним на підставі правочинів, які у подальшому в судовому порядку визнано недійсними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно договорів дарування земельної ділянки та садового будинку, сторонами яких були ОСОБА_3 і ОСОБА_1 від 17 лютого 2016 року, які були посвідчені приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Дзерою Л.О., дарувальник ОСОБА_3 подарував, а обдарований ОСОБА_1 прийняв у дар садовий будинок АДРЕСА_1 , земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби площею 0,0621 га кадастровий номер 2621280600:02:001:0094, що розташована за адресою Івано-Франківська область, Галицький район, село Бовшів, урочище «Касова гора».
Відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на вищезазначене нерухоме майно 17 лютого 2016 року було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта приватним нотаріусом Дзерою Л.О. на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексні номери 28379369 та 28379123 від 22 лютого 2016 року.
Відповідно до рішення Галицького районного суду від 18 липня 2016 року, яке набуло законної сили 09 листопада 2016 року, договори дарування садового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби площею 0,0621 га, кадастровий номер 2621280600:02:001:0094, що розташована за адресою Івано-Франківська область, Галицький район, село Бовшів, урочище «Касова гора» визнано недійсними.
Ухвалою Галицького районного суду від 06 грудня 2017 року, яка набула законної сили 18 грудня 2017 року, за заявою ОСОБА_2 скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області 25 лютого 2016 року в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування частини майна з чужого незаконного володіння у виді накладення арешту на майно, що перебувало у власності ОСОБА_1 
23 січня 2018 року право власності за ОСОБА_1 припинено приватним нотаріусом Дзерою Л.О. на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексні номери 39311594 і 39312622 від 23 січня 2018 року, яким проведено державну реєстрацію права власності вищезазначеного майна за ОСОБА_3 .
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та її обтяжень».
Згідно правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та її обтяжень» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, визначено як одну з підстав для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на таке майно.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду від 18 липня 2016 року договори дарування садового будинку та земельної ділянки, які були подаровані відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_1 визнано недійсними.
Таким чином, з моменту набрання законної сили рішення Галицького районного суду від 18 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 втратив право власності на спірні садовий будинок та земельну ділянку.
Оскільки на час звернення з позовом, ОСОБА_1 вже не був власником спірних - садового будинку та земельної ділянки, - скасуванням рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не було порушено його права, свободи чи інтереси.
Відповідно, доводи апеляційної скарги про те, що підставою звернення до суду стало порушення порядку вчинення реєстраційних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як зацікавленою особою є безпідставними.
Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позову.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення прав позивача внаслідок порушення процедури здійснення реєстраційних дій, оскільки здійснення таких, їх правомірність, є площиною адміністративної юстиції в частині їх учасників і прав позивача не стосується.
Щодо доводів про порушення судом норм процесуального закону в частині неправомірного залучення в якості співвідповідача ОСОБА_3 , то зазначена підстава не визначена Цивільним процесуальним кодексом як підстава для скасування судового рішення, тоді як судом не встановлено, що така обставина не призвела до неправильного вирішення спору.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд не допитав в судовому засіданні жодного з відповідачів, не отримав від них відзиву чи будь-яких пояснень, які б спростовували обставини викладені в позові та доводи позивача в цілому, оскільки явка відповідачів у судове засідання та подання ними відзиву є їх правом, крім випадків встановлених законом. Про час та місце розгляду справи, останні були повідомлені належним чином. Крім того, приватним нотаріусом подавався відзив на позовну заяву.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рогатинського районного суду від 04 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 07 травня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                        Л.В. Василишин
Судді:                                                                        І.О. Максюта
                                                                        М.Д. Горейко