Постанова
Іменем  України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 1519/14483/2012
 
провадження № 61-39351 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 рокуу складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Погорєлової С. О., 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2012 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до               публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про припинення зобов`язання за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 17 липня 2007 року між ним та банком укладено кредитний договір, за умовами якого йому, як позичальнику, було надано кредит у розмірі 26 065 доларів США, з терміном до 17 липня                      2012 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 17 липня 2007 року між ним та банком було укладено договір застави рухомого майна, за умовами якого він передав у заставу банку автомобіль «TOYOTA RAV 4», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .
Він достроково виконав зобов`язання за кредитним договором та договором застави рухомого майна, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату кредиту. Кредит погашено у повному обсязі, проте відповідач не визнає факт виконання ним зобов`язань за кредитним договором й вимагає сплати додаткових коштів, чим порушує його права.
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1  просив суд припинити зобов`язання за укладеним з відповідачем кредитним договором від 17 липня 2007 року                   у зв`язку з повним його виконанням.
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено. Припинено зобов`язання за кредитним договором від 17 липня 2007 року № OD7KAE00000038, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з його повним виконанням.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області                       від 28 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 6-26960 св 14).
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 рокуапеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013 рокускасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що для з`ясування обставин щодо погашення кредиту у повному обсязі необхідні спеціальні знання, оскільки наявність тільки виписки про рух коштів по рахунку, квитанцій про сплату грошей за кредитом, за якими можна визначити тільки загальну суму сплачених коштів, не свідчить про виконання позивачем зобов`язання                        за кредитним договором зі сплати тіла кредиту, процентів, пені тощо.                ОСОБА_1 крім квитанцій про сплату коштів не надав жодного висновку експерта щодо відсутності заборгованості за кредитом.
У справі було призначено судово-економічну експертизу, яка не проведена              у зв`язку із ненаданням сторонами необхідних документів. Повторно з клопотанням про проведення відповідної експертизи сторони не звертались. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження виконання позивачем зобов`язання перед банком. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач достроково виконав зобов`язання за спірним кредитним договором, що підтверджується відповідними квитанціями й випискою по рахунку. Проте банк вказаний факт виконання  ОСОБА_1 зобов`язання не визнає та вимагає від останнього сплати додаткових коштів. Сума, якої не вистачало для покриття щомісячного платежу повинна була зараховуватися банком за рахунок надмірно внесених позивачем коштів за попередні періоди. Банком такі дії не виконувались, унаслідок чого ним протиправно була нарахована позивачу заборгованість за кредитним договором, якої фактично не існувало. У порушення прав позивача банком не було видано йому довідку про погашення кредитної заборгованості. 
Позивачем було надано усі необхідні документи для проведення судово-економічної експертизи, проте банком жодного документу експерту не надано, які були зазначені у відповідному клопотанні останнього, тобто експертизу не призначено з вини відповідача. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                    від 05 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 1519/14483/2012 з Малиновського районного суду м. Одеси. 
У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                 від 14 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві. 
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати                             від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить            правильне вирішення спору, врахував висновки викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ                від 20 травня 2015 року, чим виконав вимоги четвертої статті 338 ЦПК України 2004 року про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність лише виписки про рух коштів по рахунку, квитанцій про сплату грошей за кредитом, за якими можна визначити тільки загальну суму сплачених коштів, не свідчать про виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором зі сплати тіла кредиту, процентів, пені тощо. 
При цьому апеляційний суд урахував, що згідно з доводами                                    ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 7, т. 1), розрахунком заборгованості (а.с. 44-46, т. 2) за  ОСОБА_1 значиться кредитна заборгованість, так як щомісячні платежі ним вносилися не згідно з графіком погашення та не у повному обсязі. 
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Верховний Суд також виходить із того, що відсутність висновку судово-економічної експертизи не впливає на правильне вирішення апеляційним судом справи, оскільки кредитна заборгованість визначається згідно з нормами ЦК України та умовами договору. 
Позивач належними й допустимими доказами відсутність кредитної заборгованості не спростував, що є його обов`язком доведення позовних вимог (статті 81 ЦПК України).
Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що належними та допустимими доказами не підтверджено відсутність заборгованості у позивача перед банком за кредитним договором,                              а призначена судово-економічна експертиза не проведена у зв`язку із ненаданням сторонами необхідних документів. Проте повторно з клопотанням про проведення відповідної експертизи сторони не звертались. 
Посилання касаційної скарги на те, що позивач достроково виконав зобов`язання за спірним кредитним договором на увагу не заслуговують, оскільки останнім належними доказами не підтверджені, що є його процесуальним обов`язком. 
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Одеської області від 22 березня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Р. А. Лідовець 
 
Д. Д. Луспеник