Постанова                                           
Іменем України                           
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-7100/07
провадження № 61-46991св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач),                Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Одеська міська рада,
особа, яка подала апеляційну скаргу- ОСОБА_3 ,
 
розглянув у судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката                       Коверга Ганни Володимирівни на постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М.,                         Калараша А. А., Заїкіна А. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги представника                          ОСОБА_1 - адвоката Коверга Ганни Володимирівни на постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого                   2020 року.
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                  ОСОБА_2 , третя особа - Одеська міська рада, про визнання права власності.
На обґрунтуванняпозовних вимог зазначив, що він на підставі договору купівлі-продажу від 31травня 2006 року є власником квартири   АДРЕСА_1 , загальною площею 31,1 кв.м, жилою площею 16,8 кв.м, яка складається з жилої кімнати площею 16,8 кв.м, кухні площею 7,9 кв.м, коридору 6,4 кв.м.
З метою поліпшення житлових умов та налагодження побуту позивачем до квартири добудовано санвузол площею 2,4 кв.м та коридор площею 4,9 кв.м, а також здійснено реконструкцію сараю площею 21,7 кв.м, який розташований у дворі буд.  АДРЕСА_2 і який увійшов у загальну площу реконструйованої таким чином квартири.
Позивач вказав, що усі будівельні роботи були проведені відповідно до усіх архітектурних, санітарних та пожежних правил, за згодою сусідів.
З урахуванням викладених обставин просив суд визнати за позивачем право власності на реконструйовану квартиру     АДРЕСА_1 , загальною площею 39.1 кв.м, та підсобне приміщення - сарай, загальною площею 21.7 кв.м, який розташований на подвір`ї цього будинку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2007 року позов задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на реконструйовану квартиру                      АДРЕСА_1 , загальною площею 60,1 кв.м.
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2007 року виправлено описку у даті ухвалення рішення суду з 26 липня 2007 року на 27 липня 2007 року.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що здійснена позивачем реконстирукція його квартири у вигляді добудови санвузлу 2,4 кв.м та коридору 4,9 кв.м, а всього 7,3 кв.м, а також здійснена реконструкція дворового сараю площею 21,7 кв.м відповідають архітектуриним, санітарним та пожежним правилам, не порушує прав та інтересів суміжних власників.
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_3 , як особа, яка не брали участь у справі, але питання про права та обов`язки якої вирішив суд, подала апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2007 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Одеська міська рада, про визнання права власності залишено без задоволення.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про залишення позову без задоволення, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції до участі у справі не була залучена  ОСОБА_3 , яка на час розгляду справи в суді першої інстанції претендувала на спірний дворовий сарай.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У листопаді 2018 року від представника ОСОБА_1 - адвоката                         Коверга Г. В. на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга на постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
У лютому 2019 року від представника ОСОБА_3 - адвоката Огнєвої М. А. на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просить суд касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коверга Г. В. відхилити, постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
23 січня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли на адресу Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи 
Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2006 року позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 31,1 кв.м у тому числі житловою площею 16,8 кв.м. Договір зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН» 05 червня 2006 року № 14921401, номер запису 255 в книзі 542пр-103.
Згідно з технічним паспортом КП «ОМБТІ та РОН» від 02 серпня 2006 року квартира АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_1 ) складається з жилої кімнати, загальною площею 16,8 кв.м, кухні - 7,9 кв.м, коридору - 6,4 кв.м, а всього загальною площею 31,1 кв.м. 
Згідно з технічним паспортом КП «ОМБТІ та РОН» від 04 червня 2007 року квартира АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_1 ) складається з жилої кімнати, загальною площею 16,8 кв.м, кухні - 7,9 кв.м, санвузолу - 2,4 кв.м, коридору - 4, 9 кв.м та 6,4 кв.м, а всього загальною площею 38, 4 кв.м. При цьому у технічному паспорті міститься штамп про те, що коридор площею 4,9 кв.м та санвузол площею 2,4 кв.м є самочинним будівництвом.
Згідно з технічним паспортом КП «ОМБТІ та РОН» від 28 липня 2007 року нежитлового приміщення у житловому АДРЕСА_2 ( користувач ОСОБА_1 ) вказане, як підсобне приміщення площею 21,7 кв.м з відміткою у технічному паспорті, що вказане приміщення є самочинним будівництвом.
Згідно з технічним паспортом КП «ОМБТІ та РОН» без дати реконструйована квартира АДРЕСА_1 складається з жилої кімнати, загальною площею 16,8 кв.м, кухні - 7,9 кв.м, санвузолу - 2,4 кв.м, коридору - 4, 9 кв.м та 6,4 кв.м та підсобного приміщення площею 21,7 кв.м, а всього загальною площею 60,10 кв.м. При цьому технічний паспорт не підписаний начальником КП «ОМБТІ та РОН» та не завірений печаткою цього органу.
Згідно з письмовою заявою від 06 червня 2007 року сусіди квартири АДРЕСА_1 не заперечують, щоб ОСОБА_1 викупив сарай і прибудову до квартири АДРЕСА_1 , якими користується тривалий час і які потрібні йому для поліпшення житлових умов. В заяві наведені паспортні дані мешканців квартир АДРЕСА_3 ОСОБА_4 ,АДРЕСА_4 ОСОБА_5 , АДРЕСА_5 ОСОБА_6 , напроти яких проставлені підписи не завірені начальником житлово-експлуатаційною організацією.
Згідно з технічним висновком про технічний стан елементів несучих і огороджуючих конструкцій і можливості введення в експлуатацію після зведення прибудови до квартири АДРЕСА_1 , складеного СПД ОСОБА_7 після виконаної реконструкції в зведення прибудови до квартири з окремо розташованим підсобним приміщенням, об`єкт має позитивні конструктивні характеристики і може бути прийнятий в експлуатацію для подальшого користування. При цьому вказаний технічний висновок містить неточності в адресі будинку, де знаходяться квартира позивача разом з самочинною добудовою до неї і розташоване підсобне приміщення, яке також відноситься до самочинного будівництва.

Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
 
У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
 
Згідно частини першої статті 292 ЦПК України (у редакції - чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. 
 
Аналогічні приписи містяться у частині першій статті 352 ЦПК України в редакції, чинній на час апеляційного оскарження.
 
Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права на апеляційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та або обов`язків.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 посилалась на те, що рішенням суду першої інстанції були порушені її права, оскільки вона також претендує на сарай площею 9 кв.м, що був самочинно реконструйований ОСОБА_1 і приєднаний до його квартири на підставі рішення Приморського раонного суду м. Одеси від 27 липня 2007 року.
ОСОБА_3  зазначає, що вона не надавала згоди на реконструкцію вказаного сараю та заперечує проти приєднання сараю до квартири ОСОБА_1 , оскільки сама претендує на сарай.
Відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням вирішив питання про її права та обов`язки щодо спірного дворового сараю, реконструкція якого здійснена позивачем і який рішенням суду приєднаний до його квартири.
Разом із тим, апеляційний суд не врахував, що належних та допустимих доказів наявності у  ОСОБА_3 майнових або інших прав відносно вказаного нерухомого майна - дворового сараю суду не надано.
 
Крім того, апеляційним судом не встановлено, яким саме чином оскаржуваним рішенням суду першої інстанції було порушено право ОСОБА_3 стосовно іншого нерухомого майна - прибудови (санузлу та коридору), оскільки апеляційна скарга містить незгоду ОСОБА_3 лише в частиніприєднання дворового сараю до квартири ОСОБА_1 . Разом із тим, судом апеляційної інстанції апеляційне провадження відкрито за всіма вирішеними судом першої інстанції позовними вимогами, а рішення місцевого суду скасоване у повному обсязі.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України у редакції, чинній на час апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
При таких обставинах, на думку колегії суддів Верховного Суду, апеляційний суд, маючи при розгляді справи процесуальну можливість зробити обґрунтований висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси ОСОБА_3 , як особи, яка не брала участі у розгляді справи, у повній мірі не встановив всіх обставин, які мають істотне значення для з`ясування вказаного питання та дійшов передчасного висновку про порушення прав та інтересів заявниці.
 
При цьому, слід ураховувати, що, відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. 
 
Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). 
 
У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява                               № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Рішення ЄСПЛвід 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52). 
Апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув, оцінки зазначеним обставинам не надав.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (частина третя статті 411 ЦПК України).
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, а справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката                       Коверга Ганни Володимирівни задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2018 року скасувати, справу направитидо суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко   	
 	                                В. М. Коротун