П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
20 травня  2020 року                                                                                                           місто  Київ
                                                                                                      справа № 753/4559/19
                                                                                       провадження №22-ц/824/5618/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -   Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.
 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Дарницький районний відділ виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 
на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області  від 6 листопада  2019 року, ухвалене у складі судді Сердинського В.С., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного  територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа:  ОСОБА_2 про зняття арешту  з майна, -
 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна, що йому належить, накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, виданої 18 жовтня 2012 року ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19 листопада 2018 року йому стало відомо з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що на все його рухоме та нерухоме майно, а саме земельну ділянку кадастровий номер 3221285602:02:025:0093, площею 0,0597 га, за адресою: Київська область Броварський район, с/рада Мокрецька накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: 34811439, видана 18 жовтня 2012 року ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві.
21 листопада 2018 року він звернувся до ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві з листом, в якому просив зняти арешт з земельної ділянки, посилаючись на  відсутність відкритого виконавчого провадження  у відділі державної виконавчої служби.
Листом Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві  від 28 листопада 2018 року йому було повідомлено, що у відділі перебувало виконавче провадження № 34811439 за виконавчим листом Дарницького районного суду м.Києва № 2-2519/11 від 18 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 16685 грн.51 коп. 30 квітня 2014 року було винесено постанову, якою виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Також було вказано, що оскільки станом на 28 листопада 2018 року у відділі відсутня інформація щодо сплати боргу за виконавчим листом № 2-2519/11 від 18 квітня 2012 року, то для зняття арешту відсутні підстави.
27 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся листом до відділу, в якому повідомив, що борг у розмірі 156685 грн.51 коп. за виконавчим листом Дарницького районного суду м.Києва  ОСОБА_1 був сплачений у повному обсязі та просив зняти арешт, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, незважаючи на те, що з дня направлення ОСОБА_2 вказаного листа пройшло більше двох місяців, відповідач відповіді на лист не надав, та всупереч чинному законодавству, не зняв арешт з майна  позивача, хоча виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом з одночасним зняттям обтяжень майна боржника.
Наявністю арешту, накладеного на майно позивача, порушуються право приватної власності  останнього, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, при цьому жодних підстав для продовження обтяження на майно немає.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2019 року  позов задоволено. Знято арешт з земельної ділянки площею 0,0597 га, кадастровий номер 3221285602:02:025:0093, що розташована  за адресою: Київська область Броварський район, Мокрецька сільська рада, яка належить ОСОБА_1 , накладений згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: 34811439, виданої 18 жовтня 2012 року, видавник: ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві.
Вирішено питання про розподіл  судових витрат.
Не погоджуючись з таким рішенням, Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)  подав апеляційну скаргу, в який просив рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 6 листопада 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування  судом обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Зокрема, посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим, позаяк воно прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так апелянт посилається на те, що  при зверненні стягувача до відділу з листом про зняття арешту не було надано документу, що підтверджує виконання рішення суду. Судом не враховано норми спеціального законодавства, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а саме відповідно до вимог ст..18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на майно боржника, яке полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Також посилається на те, що судом не встановлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, а також вказав на те, що повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ч.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не  є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами ст..49 цього закону, і в такому випадку державний виконавець не наділений правом на зняття арешту з майна боржника. Крім того, вважає безпідставним вимоги позивача про покладення судових витрат на відповідача, оскільки державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства та в рамках вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Правом на  подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.
В судове засідання представник Дарницького районного відділу  державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв про неможливість  представника прибути у судове засідання до суду не надходило, у зв`язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
ОСОБА_1 , а також третя особа: ОСОБА_2   проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення залишити без змін. В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він був  боржником у виконавчому провадженні, але у 2018 році він розрахувався з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим звернувся до виконавчої служби з заявою про зняття арешту з його майна. Земельну ділянку він отримав в дар в 2008 році, але  своє право власності на цю земельну ділянку зареєстрував лише у 2015 році, маючи намір її продати. ОСОБА_2 підтвердив, що  ОСОБА_1 повернув йому борг, а також пояснив, що виконавчий лист йому був повернутий в 2014 році у зв`язку з відсутністю майна у боржника.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання,  перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню,  виходячи з наступного.
Судом установлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 145858827 від 19 листопада 2018 року, на земельну ділянку площею 0,097 га, кадастровий номер 3221285602:02:025:0093, що розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Мокрецька сільська рада, яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: 34811439, виданий 18 жовтня 2012 року, видавник: ВДВС Дарницького РУЮ.
21 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до керівника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (вх..№ 21696), в якому просив винести постанову про зняття арешту з належного йому нерухомого майна, а саме земельної ділянки, кадастровий номер: 3221285602:02:025:0093, площею 0,0597 га, за адресою: Київська область, Броварський район, Мокрецька сільська рада, накладеного згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, серія та номер: 34811439, виданий 18 жовтня 2012 року, видавник: ВДВС Дарницького РУЮ.
Згідно листа  Дарницького районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28 листопада 2018 року № 55442, у відділі перебувало виконавче провадження № 34811439 за виконавчим листом дарницького районного суду м.Києва № 2-2519/11 від 18 квітня 2012 року щодо стягнення  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 156685 грн.51 коп. 30 квітня 2014 року було винесено постанову, якою виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки станом на 28 листопада 2018 року у відділі відсутня інформація щодо сплати боргу за виконавчим листом № 2-219/11 від 18 квітня 2012 року, то для зняття арешту відсутні підстави, а позивачу ОСОБА_1 запропоновано вирішити питання про зняття арешту у судовому порядку.
27 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з листом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (вх..№ 25073), в якому повідомив, що борг у розмірі 156685 грн.51 коп. за виконавчим листом Дарницького районного суду м.Києва № 2-2519/11 від 18 квітня 2012 року позивачем був сплачений у повному обсязі та просив зняти арешт, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження номер:34811439, винесеною 18 жовтня 2012 року ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві.  
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  оскільки на теперішній час відсутні претензії стягувача, підстави для подальшого перебування нерухомого майна позивача під арештом  є недоцільними та безпідставними.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України  кожна особа має право звернутися до суду  за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Відповідно до пункту 5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Частиною першою ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця, під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»  (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка  вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду  з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма міститься в статті 60 цього ж Закону. 
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у п. 5 постанові від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»,  вразі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.
У зв`язку  із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Звертаючись з даним позовом  до суду, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника майна, а тому на підставі ст..59 Закону України «Про виконавче провадження»  просив зняти арешт з належного йому майна.
Судом установлено, що підставою обтяження майна позивача є постанова  від 18 жовтня 2012 року, винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві в рамках виконавчого провадження  № 34811439 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2519/11, виданого Дарницьким районним судом м.Києва 18 квітня 2012 року, в якому позивач є боржником. Зазначені обставини не заперечуються  позивачем ОСОБА_1 , та підтверджені  третьою особою ОСОБА_2 (стягувач у цьому провадженні).
Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Аналогічні висновки, викладені  у постанові Верховним Судом  від 22 квітня 2020 року, у справі № 544/394/18.
За таких обставин  передбачених законом підстав для задоволення позову в цій справі у суду першої інстанції не було.
Відповідно до положень ст.376 ЦПК України наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення та відмови ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.
Посилання позивача в позовній заяві на статті 41 Конституції України, статті 317,319, 321, 391 ЦПК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності на майно,  на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором  про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служи.
Вирішуючи питання  про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд виходить з наступного.
При поданні апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір в сумі 1921 грн., хоча відповідач мав сплатити  1152 грн.60 коп. (768 грн.40 коп. х150% :100). Відповідно до  ст..141 ЦПК України з позивача на користь відповідача  підлягає стягненню судовий збір в сумі 1152 грн.60 коп.
З урахуванням наведеного, керуючись  ст. ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - задовольнити.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області  від 6 листопада  2019 року - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (раніше мав найменування - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного  територіального управління юстиції у місті Києві) , третя особа: ОСОБА_2 ,  про зняття арешту з майна - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1   ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дарницького районного  відділу державної виконавчої служби у  місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (ЄДРПОУ 34968768, 02099, м.Київ, вул. Заслонова,16) судовий збір у розмірі 1152, 60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 26 травня 2020 року.
 
Суддя-доповідач:                                                                     О.І.  Шкоріна 
 
Судді:                                                                                        Л.Д.  Поливач
                                                                                                
                                                                                                   А.М.  Стрижеус