ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 травня 2020 року           справа №242/1048/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г.,  Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Гончара В`ячеслава Олександровича на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року у справі № 242/1048/20 (головуючий суддя І інстанції - Черков В.Г.), складене у повному обсязі 23 березня 2020 року у м. Маріуполь Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до  Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції поліцейського взводу № 1 роти № 3  капралу поліції Гончару В`ячеславу Олександровичу - про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
          
                                                        ВСТАНОВИВ:

10 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Гончара В`ячеслава Олександровича про:
-          визнання дії відповідача щодо складання постанови серії ДПО18 № 719838 від 13 лютого 2020 року про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП незаконними;
-          визнання постанову серії ДПО18 № 719838 від 13 лютого 2020 року про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування, закриття провадження у справі (а.с. 1-2).
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року позовні вимоги задоволено. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 719838 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підставі ч.2 статті 122 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито (а.с. 13).
Не погодившись із судовим рішенням, поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Гончар В`ячеслав Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року у справі № 242/1048/20 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що позивачем порушено правила ПДР в частині не показання покажчика повороту відповідного напрямку при керування транспортного засобу VOLVO FH12 номерний знак НОМЕР_1 , що зафіксовано відеозаписом.
Вказує, що судом першої інстанції не надано належної правової оціни обставинам справи, що призвело до безпідставного висновку про незаконність спірної постанови.
При цьому, відповідач зазначив, що ним до суд першої інстанції подано відзив на позовну заяву разом із відеодиском на якому зафіксовано правопорушення, відтак, посилання суду першої інстанції на ненадання доказів допущення правопорушення суду є безпідставними (а.с. 22-23).
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі - залишити без задоволення,а рішення суду першої інстанції - без  змін, з наступних підстав.
В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 13 лютого 2020 року поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Гончаром В`ячеславом Олександровичем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО 18 № 719838, якою притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України та накладено штраф на користь держави в сумі 425 грн. 
Адміністративне стягнення накладено на позивача за те, що він 13 лютого 2020 року керував транспортним засобом VOLVO FH12 номерний знак НОМЕР_1 із причепом номерний знак НОМЕР_2 у м. Краматорську  на перехресті вул. Елеваторна та вул.. Салтикова - Щедріна  біля будинку 1 , при повороті ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 б ПДР України (а.с. 3).
Спірним питанням у справі є правомірність прийняття вищевказаної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено порушення позивачем ПДР, оскільки позивач стверджував, що не порушував правил дорожнього руху та з постановою не згоден, а відповідачем не дотримано процедури розгляджу справи про адміністративне правопорушення та не доведено його складу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції частково, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України   доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом  такими засобами:   письмовими, речовими і електронними доказами, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Згідно ст.74 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися   іншими засобами доказування.
Крім того, згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП - якщо підчас складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Згідно до вимог п. 7 розділу VІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», затвердженою Наказам МВС України від 06 листопада 2015року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи. 
Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення, в ній вказані: найменування органу (посадова особа), який виніс постанову - поліцейський взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Гончар В.О.; дату розгляду справи - 13 лютого 2020 року; відомості про особу, щодо якої розглядається справа - Кушнір Анатолій Олександрович;  суть адміністративного правопорушення, опис обставин, встановлених при розгляді справи - при повороті ліворуч не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 б ПДР України; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 122 КУпАП); прийняте по справі рішення - застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 3).
Згідно з вимогами п. 9.2 б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян  або 50 штрафних балів.
Згідно п.3 ст.14 Закону України «Про національну поліцію» - Національна поліція використовує технічні засоби, засоби фото-та відео-фіксації, засоби фіксації звуку підчас документування обставин скоєння злочинів та інших правопорушень, в тому числі й в громадських місцях, а також дій працівників Національної поліції, під час виконання ними покладених на них завдань.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи наявний відеозапис з реєстратора, однак, він був поданий до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву вже після розгляду судом справи по суті вимог.
Однак, суд апеляційної інстанції дослідив наданий відеозапис, який наявний в матеріалах справи (а.с. 20а), дійшов висновку, що позивач не порушував вимоги п. 9.2б ПДР, оскільки на відеозапису зайнято два вантажних автомобілі, які здійснюють поворот ліворуч, при цьому, номерні знаки одного транспортного засобу не збігаються з номерними знаками позивача, а номерні знаки другого транспортного засобу зовсім не можливо розгледіти.
Відтак, з наданого відповідачем відеозапису не можливо встановити порушення позивачем ПДР в частині не вказання покажчика повороту відповідного напрямку при здійсненні повороту ліворуч, оскільки транспортного засобу позивача (VOLVO FH12 номерний знак НОМЕР_1 із причепом номерний знак НОМЕР_2 ) на цьому відеозаписі не має, є вантажний автомобіль з номерним знаком НОМЕР_3 .
При цьому, позивач заперечує, що ним були порушені ПДР.
Відтак, посилання відповідача в апеляційній скарзі на відеозапис, як на належний  доказ скоєння позивачем адміністративного правопорушення є незмістовним.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає недоцільними посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не дослідження доказів, оскільки відеозапис, як доказ було подано до суду вже після прийняття постанови.
Судом апеляційної інстанції відновлено права відповідача на надання доказів по справі, однак аналіз наданий доказів не дає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, як такого, що прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського взводу № 1 роти № 3 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Гончара В`ячеслава Олександровича на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року - залишити без задоволення. 
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 23 березня 2020 року у справі № 242/1048/20- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.
             
Судді                                                                                                  Т.Г.Арабей 
                                                                                                            І.В. Геращенко
                                                                                                            Г.М. Міронова