П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 523/10824/19	

                                                                                Головуючий в 1 інстанції: Салтан Л.В.
                                                                                рішення суду 1 інстанції прийнято у м. Одеса
                                                                                 14 січня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                       Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП в Одеській області майора поліції Рижова Антона Валерійовича, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Інспектора УПП в Одеській області майора поліції Рижова Антона Валерійовича, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що постанова від 27 червня 2019 року серії ЕАВ № 1270773 про накладання на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконною, оскільки прийняття всупереч приписам положень розділу 33 постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2020 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано до суду апеляційну скаргу, в якій зазначено про порушення судом першої інстанції під час ухвалення вищевказаного рішення норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
У своїх доводах апелянт зазначає, що судом повністю проігноровано позицію позивача про те, що Інспектором УПП в Одеській області майором поліції Рижовим Антоном Валерійовичем не враховано положення розділу 33 постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, яке скасовує поширення дії знаку 3.3 для певних категорій вантажних автомобілів і встановлює відсутність складу адміністративного правопорушення.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами до суду не надано.
Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції було встановлено, що 27 червня 2019 року інспектор поліції склав постанову серії ЕАВ № 1270773 про накладання на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 порушив п. 8.4 ПДР України, здійснив рух в зоні дії дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено». 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, пославшись на приписи ч. 1 ст. 126 КУпАП виходив з того, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує проти того, що він дійсно проїхав на заборонений знак, проте він не мав можливості іншим способом доїхати до майданчику, який він орендує та зазначив, що неможливість доїхати до орендованого майданчику не є підставою для порушення закону, зокрема, правил дорожнього руху щодо дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено».
Судова колегія такий висновок суду першої інстанції вважає необґрунтованим, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні закріплено положеннями ст. 280 КУпАП.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1270773 від 27.06.2019 року, 27.06.2019 року 18:51:56, м. Одеса, вул. Агрономічна, 54; водій рухався на вантажному автомобілі з напівпричипом SCHWERSNER НОМЕР_1 днз НОМЕР_2 по вул. Акторська зі сторони Київського шосе у напрямку с. Усатове, порушивши вимоги д/з 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено»; чим порушив п. 8.4.в. ПДР – Порушення вимог заборонених знаків; ч. 1 ст. 122 КУпАП.
На водія – ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 34).
Згідно з ч.1 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 8.4.в. ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин визначено заборонні дорожні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.
В свою чергу, відповідно до дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» забороняється рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.
Водночас, за приписами п. 3.43 ПДР, дія зазначеного дорожнього знаку не поширюється:
- на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення;
- на вантажні автомобілі, які мають скісну білу смугу на зовнішній бічній поверхні або перевозять групи людей.
Зона дії дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, до кінця населеного пункту. Дія знаку не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.
Так, судом першої інстанції, при вирішенні даної справи залишено поза увагою доводи ОСОБА_1 стосовно того, що зона дії знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» не поширювалась на ОСОБА_1 , який керував автомобілем VOLVO FH 400 BH НОМЕР_3 , оскільки він керував даним автомобілем, який належить компанії ТОВ «ТРАНСКОН ЛОГІСТИК», що здійснює свою діяльність в районі дії знаку.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових доказів, згідно наказу № 13-К від 03.05.2019 року ОСОБА_1 з 06.05.2019 року є водієм автотранспортних засобів ТОВ «ТРАНСКОН ЛОГІСТИК» (а.с.13).
Відповідно до договору оренди № 01/04/19 від 01.04.2019 року, ТОВ «ТРАНСКОН ЛОГІСТИК» орендує відкритий майданчик загальною площею 200 (двісті) м.кв. на території, що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, сільрада Усатівська, Масив 1, буд.90-А (а.с. 19-22).
АвтомобільVOLVO FH 400 BH 3894 HT, яким керував ОСОБА_1 відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , належить ТОВ «ТРАНСКОН ЛОГІСТИК».
Як зазначає у своїх доводах апелянт, 27.06.2019 року він рухався на автомобілі VOLVO FH 400 BH 3894 НОМЕР_5 , з напівпричипом SCHWERSNER НОМЕР_1 днз НОМЕР_2 , що належать ТОВ «ТРАНСКОН ЛОГІСТИК» рухався по вул. Хутірська, а не Акторська (як зазначив відповідач у своїй постанові) до орендованого вказаною транспортною компанією майданчику, яка здійснює діяльність у зоні дії знаку 3.3.
Відповідно до матеріалів справи, позивач на місці зупинки оспорював факт вчинення ним правопорушення, адже був вимушений проїхати в зоні знаку заборони. Пояснив, що на нього, коли він керує автомобілем, належним транспортній компанії, що здійснює свою діяльність у зоні дії такого знаку, дія знака 3.3. ПДР не розповсюджується. У зв`язку із відсутністю іншого проїзду до орендованого ТОВ «ТРАНСКОН ЛОГІСТИК» майданчику.
На підтвердження обставини щодо відсутності іншого підїзду до орендованого майданчику, апелянтом надано картографічні дані з відкритого Інтернет ресурсу 2GIS, вул. Хімічна, починаючи від Київського шосе, перетинаючи вулицю Агрономічну (де біля будинку № 54 починається дія знаку 3.3, переходить у вулицю Хутірська, на якій власне і розташований орендований відкритий майданчик ТОВ «ТРАНСКОН ЛОГІСТИК».
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
При вирішенні спору у цій справі судом апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності прийняття оскаржуваної постанови.
В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, з урахуванням п. 3.43 ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Колегія суддів зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Таким чином, з огляду на те, що жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП матеріали справи не містять, оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2020 року підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального права, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП в Одеській області майора поліції Рижова Антона Валерійовича, Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови – скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову інспектора Управління патрульної поліції в Одеській області майора поліції Рижова Антона Валерійовича ЕАВ № 1270773 від 27.06.2019 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, складену відносно ОСОБА_1 – визнати протиправною та скасувати.
Постанова набирає законної сили з дати постановлення та за приписами частини 3 статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.