УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 березня 2020 року
м. Київ
справа № 379/962/18
провадження № 51-521ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення йому строку на касаційне оскарження вироку Таращанського районного суду Київської області від 03 вересня 2018 року та ухвали Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120181102290000296, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федотово Вологодської області Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі — КК України).
Суть питання
За вироком Таращанського районного суду Київської області від 03 вересня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. 
Київський апеляційний суд ухвалою від 21 березня 2019 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 змінив в частині кваліфікації кримінального правопорушення, а саме вказав, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, і остаточно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.  
Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 , поза межами строку на касаційне оскарження, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, до якої долучив клопотання про поновлення йому строку на касаційне оскарження, обґрунтовуючи поважність його пропуску, як можливо зрозуміти зі змісту, зазначає про те, що він, в межах строку на касаційне оскарження, раніше направляв касаційну скаргу, однак про результати її розгляду йому не відомо. З огляду на викладене засуджений просить поновити цей строк.
Разом із тим, засуджений надав пояснення до касаційної скарги та долучив повідомлення ОСОБА_5 , який перебуває з ним в одній камері і підтверджує факт направлення останнім касаційної скарги у травні 2019 року.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. 
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися з своїми аргументи та їх обґрунтуванням.
Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК України. За ч. 4 вказаної норми процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Ухвала апеляційного суду стосовно засудженого ОСОБА_4 була проголошена 21 березня 2019 року. Однак засуджений звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, лише 19 січня 2020 року (згідно з датою підписання касаційної скарги), тобто після закінчення визначеного ч. 2 ст. 426 КПК України строку на касаційне оскарження.
Частиною 1 ст. 117 КПК України встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. 
Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Вказуючи на поважну причину поновлення строку касаційного оскарження засуджений посилається на розписку співкамерника, який підтверджує факт направлення останнім касаційної скарги у травні 2019 року. 
Однак Верховний Суд не вважає такі пояснення належними доказами та вказує, що належними доказами у цьому випадку можуть бути: довідка, розписка або інший документ установи, де утримувався засуджений під вартою на час направлення до суду касаційної скарги, який підтверджував би факт такого направлення. 
Крім того, як указує сам засуджений, до теперішнього часу він не отримував ніякої кореспонденції від Верховного Суду, однак, при цьому жодним чином не цікавився станом розгляду його касаційної скарги, з будь-якими запитами або вимогами до Касаційного кримінального суду він не звертався.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав Людини (далі – ЄСПЛ) (справа «Каракуця проти України», рішення від 16 лютого 2017 року), неодноразово заявляв, що зацікавлена сторона зобов`язана проявляти особливу ретельність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів для ознайомлення з рухом справи.
У справі «Гуржій проти України» (Gurzhyy v. Ukraine, заява № 326/03 від 01 квітня 2008 року) ЄСПЛ зазначив, що належить з`ясувати не тільки те, які кроки були вжиті судовими органами для того, щоб гарантувати, що заявниця була своєчасно поінформована про їх рішення, але й також які дії сама заявниця вчинила для того, щоб ознайомитись із рухом своєї справи. Зокрема, від заявниці, яка протягом півтора року не отримувала жодної інформації щодо руху справи, можна було обґрунтовано очікувати, що вона сама звернеться до суду для перевірки статусу справи. 
Верховний Суд звертає увагу на те, що особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 429 КПК Українимістить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини. 
Разом з тим, засуджений, порушуючи питання про поновлення пропущеного строку, не зазначив, яких розумних заходів він вживав для того, щоб поцікавитися про результати розгляду його касаційної скарги.
Такі ж самі висновки містяться в постановах Верховного Суду від 27 березня та 12 червня 2019 року (справа № 127/17092/18 і № 760/9908/18 відповідно). 
З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що засуджений не вжив ніяких заходів, щоб дізнатися про стан його касаційної скарги, що свідчить, на думку колегії суддів, про формальний його підхід до подання касаційної скарги та незацікавленість у результатах її розгляду.
Отже, перевіривши доводи клопотання ОСОБА_4 , Верховний Суд дійшов висновку, що він не навів переконливих доводів щодо наявності поважних причин пропуску ним строку на касаційне оскарження, а тому заявлене ним клопотання не підлягає задоволенню. 
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку касаційного оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення. 
Враховуючи викладене, Верховний Суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу, оскільки ОСОБА_4 подав її після закінчення строку касаційного оскарження, а з його клопотання не вбачається підстав для його поновлення. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення йому строку на касаційне оскарження судових рішень стосовно нього. 
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                 ОСОБА_3