ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" червня 2020 р.                                                                     Справа №914/62/20
Західний апеляційний господарський суд у складі:
Головуючого судді:                      Плотніцького Б.Д.
Суддів:                                            Кравчук Н.М.
Кордюк Г.Т.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення  (виклику) учасників справи
за матеріалами апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 06.04.2020 № 14/4-2296-20 (ЗАГС №01-05/1480/20 від 21.04.2020)
на рішення Господарського суду Львівської області від 16.03.2020, суддя Гоменюк З.П., (повний текст рішення складено 26.03.2020), 
у справі № 914/62/20,
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів
про стягнення 3207,20 грн.,
                                                            ВСТАНОВИВ: 
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до  Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про стягнення 3   207,20 грн., з них: 2   872,71 грн. пені, 243,43 грн. 3 % річних, 91,06 грн. інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 у справі № 914/62/20 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова на користь позивача 1 436,36 грн. пені, 243,43 грн. 3% річних, 91,06 грн. інфляційних втрат та 1 921 грн. судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу від 06.04.2020 № 14/4-2296-20 (ЗАГС № 01-05/1480/20 від 21.04.2020), в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 1   436,35 грн. пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.
Апелянт  зазначив, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права дійшов помилкового висновку про зменшення пені на 50 %, оскільки відповідач при укладенні договору погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність у вигляді сплати пені. Крім того, скаржник зазначає, що несвоєчасність оплати контрагентами вартості газу перешкоджає виконанню покладеного на позивача обов`язку щодо поставки природного газу.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 06.04.2020 № 14/4-2296-20 на рішення Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 у справі № 914/62/20, в порядку     спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.02.2016 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець), яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львів (споживач) було укладено договір постачання природного газу №153/16-БО(Т)-21, за умовами п.1.1. та п.1.2. якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.
Згідно з п. 2.1. договору, постачальник передає споживачу з 01.02.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 110 тис. куб метрів.
Відповідно до п. 3.1. договору, постачальник передає споживачу газ на газорозподільних станціях (ГРС) ПАТ "Укртрансгаз" або у точці балансового розмежування (для об`єктів, які безпосередньо приєднані до магістральних трубопроводів ПАТ "Укртрансгаз"). Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ.
У  п.п. 5.2., 5.4. договору між сторонами погоджена вартість поставленого природного газу.
Додатковою угодою №1 від 31.03.2016 сторони змінили умови договору щодо кількості та фізико-хімічних показників газу, порядку та умови передачі газу, прав та обов`язків сторін тощо.
Також додатковою угодою було викладено в новій редакції статтю 12 договору - «договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.02.2016 до 30.04.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення».
Додатковою угодою сторони виклали в новій редакції і пункти 5.2. та 5.4. договору - "Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором з 01.04.2016 становить 6255 грн., крім того податок на додану вартість (20 %) - 1 251 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 7506 грн. Загальна вартість цього договору становить 479889,46 грн., крім того ПДВ - 95 977,89 грн., разом з ПДВ - 575 867,35 грн.
Відповідно до п. 3.4. договору, на підтвердження факту виконання позивачем своїх обов`язків за договором, між сторонами підписані акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 573 638,08 грн., зокрема акт від 29.02.2016 на суму 271 116,72 грн., акт від 31.03.2016 на суму 282232,64 грн. та акт від 30.04.2016 на суму 20 288,72 грн. 
Відповідно до п.6.1. договору, оплата планових обсягів газу з урахуванням вартості транспортування магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз" здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
За умовами додаткової угоди, абз.2 п.6.1. договору було викладено у наступній редакції: "Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу."
Відповідно до п. 6.3. договору , в якому визначений порядок проведення розрахунків, відповідач здійснив оплату поставленого позивачем газу на загальну суму 573 638,08 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, сальдо по підприємству, довідкою по операціях за договором та не заперечується відповідачем.
Як встановлено судом першої інстанції, при цьому відбувались як перенесення оплати позивачем з інших рахунків відповідача на рахунок за даним договором, так і оплати коштів на цей рахунок самим відповідачем. Такі оплати зараховувались позивачем в порядку черговості виникнення заборгованості.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати вартості отриманого газу  у строки, передбачені умовами договору, позивачем нарахована пеня за несвоєчасну оплату за актами за лютий, березень та квітень 2016 року в сумі 2 872,71 грн., 243,43 грн. 3% річних та 91,06 грн. інфляційних втрат.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).
Судом встановлено, між сторонами укладено договір № №153/16-БО(Т)-21 купівлі-продажу природного газу від 29.02.2016.
Відповідно до   ст. 655 ЦК України   за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ч. 2   ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Факт поставки позивачем відповідачу газу згідно умов спірного договору відповідачем не заперечується.
Проте, відповідач свої зобов`язання за спірним договором виконав невчасно.
Згідно ч. 2   ст. 625 ЦК України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з п. 8.2. договору, у разі невиконання споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки      Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Відповідач не заперечує проти нарахованих 3 % річних, інфляційних втрат та пені.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог судом апеляційної інстанції   встановлено, що судом першої інстанції підставно стягнуто з відповідача на користь позивача 91,06 грн. інфляційних нарахувань, 243,43 грн. 3 % річних та 2   872,71 грн. пені.
Однак, судом встановлено, що відповідач подав клопотання про зменшення суми пені, яке обґрунтоване тим, що заборгованість за природний газ повністю погашена; ця заборгованість виникла не з вини КЕВ м.Львова, оскільки відповідні кошти для розрахунків не були вчасно перераховані з Державного бюджету; відповідач є неприбутковою організацією з вкрай важким фінансовим станом, та належить до Міністерства оборони України, яке не володіє коштами для оплати штрафних санкцій. 
За змістом частини 1   статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.
Відповідно до частини 3   статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).
Питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Задовольняючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на прострочену заборгованість на підставі договору № 153/16-БО(Т)-21 від 29.02.2016, місцевий господарський суд врахував, що причинами прострочення виконання зобов`язання з оплати наданих послуг з постачання природного газу є відсутність своєчасного бюджетного фінансування, також взяв до уваги те, що на час вирішення спору основний борг за газ повністю погашений, а позивач не зазнав збитків у зв`язку із таким простроченням. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду заперечень щодо клопотання відповідача про зменшення пені.
Дослідивши зібрані у справі докази та обставини справи в їх сукупності, урахувавши наведені положення законодавства, встановивши наявність обставин, які мають істотне значення для визначення розміру штрафних санкцій та їх зменшення у цьому випадку, зокрема беручи до уваги ступінь виконання зобов`язань за договором (повне виконання), зважаючи на суму заявлених штрафних санкцій та її співрозмірність із наслідками порушення у цьому випадку, Господарський суд Львівської області, керуючись положеннями   ст. 233 ГК України   та 551   ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру пені до 1   436,36 грн. 
З огляду на вищенаведене, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір неустойки (пені), є необґрунтованими.
Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Національна компанія «Нафтогаз України» слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 - залишити без змін.
Відповідно до   ст. 129 ГПК України   судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 252, 255, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України,  Західний апеляційний господарський суд, -ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 06.04.2020 № 14/4-2296-20 (ЗАГС №01-05/1480/20 від 21.04.2020) залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 16.03.2020 у справі № 914/62/20  - без змін.
2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
3.          Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.
Головуючий -суддя                                                                      Плотніцький Б.Д.

Суддя                                                                                          Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                          Кравчук Н.М.