ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/14806/18 Головуючий в І інстанції: Майдан С.І.
Номер провадження: №22-ц/819/978/20                                 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
суддів:          Кутурланової О.В.,
                        Орловської Н.В.,
секретар         Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого від імені Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2020 року, у складі судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради про відшкодування моральної шкоди,  

В С Т А Н О В И В :

01 серпня 2018 року ОСОБА_2  звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просиластягнути з відповідача на свою користь у якості відшкодування моральної шкоди 20000,00грн та судові витрати покласти на відповідача. 

Свої позовні вимоги, позивачка, пославшись зокрема на ст.ст.23, 1167, 1173, 1174, Законом України "Про доступ до публічної інформації", обґрунтувала наступним. 
11.01.2018 року вона подала заяву директору Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, в якій просила: 
1) негайно письмово надати інформацію щодо результатів розгляду її клопотання від 11.12.2015 року про виділення земельної ділянки;
2) коли і яке було прийнято рішення на комісії постійної комісії Херсонської міської ради з питань містобудування, архітектури та регулювання земельних відносин щодо надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй у приватну власність заявленої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку; надати копії документів, які б підтверджували розгляд даного питання; 
3) надати копію рішення пленарного засідання сесії міської ради щодо надання або відмови у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу у приватну власність заявленої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку; 
4) якщо заявлену земельну ділянку у клопотанні від 11.12.2015 року було виділено у власність (користування) або якщо було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність заявленої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку іншій особі, то повідомити: якою датою було зареєстровано клопотання про надання такого дозволу іншій особі; надати відомості щодо реєстрації такого клопотання; надати копію рішення відповідної сесії Херсонської міської ради про надання такого дозволу або про затвердження проекту землеустрою щодо відведення іншій особі у власність користування) даної земельної ділянки;
5) письмово повідомити її про результати розгляду даної заяви у визначений законом строк. 
08.02.2018 року вона (позивачка) отримала поштою відповідь за №Б-299 з Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради на заяву від 11.01.2018 року, в якій повідомлено про те, що запит потребує пошуку серед значної кількості даних та стосується надання великого обсягу інформації, а тому строк розгляду запиту продовжено до 09.02.2018 року. 
16.02.2018 року вона (позивачка) отримала поштою відповідь відповідача за №Б-299, Із-7 на заяву від 11.01.2018 року, в якій повідомлено про те, що 07.06.2017 року питання про виділення їй земельної ділянки розглянуто постійною депутатською комісією міської ради з питань містобудування архітектури, комунальної власності та регулювання земельних відносин, якою рекомендовано відмовити в наданні такого дозволу. Дане питання включено до відповідного проекту рішення міської ради та 20 червня (проте невідомо якого року) проект висвітлено на сайті міської ради, але не розглядався на пленарному засіданні міської ради. Наразі питання розглядається Комісією та буде винесено на розгляд міської ради. 
Крім того, зі змісту відповіді №Б-299, Із-7 від 16.02.2018 року вбачається, що крім висвітлених питань, Департамент жодних чином не відповів на п.4 заяви від 11.01.2018 року. 
З метою захисту своїх прав та законних інтересів вона (позивачка) звернулась до суду з відповідним позовом про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 року по справі №821/357/18:
--- визнано протиправними дії відповідача щодо невчасного надання ОСОБА_2 інформації на інформаційний запит від 11.01.2018 року; 
--- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання ОСОБА_2 відповіді на п.4 інформаційного запиту від 11.01.2018 року; 
--- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу копій документів, які б підтверджували розгляд питання щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у приватну власність заявленої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (протокол від 07.06.2017 року №6 комісії Херсонської міської ради з питань містобудування, архітектури та регулювання земельних відносин). 
Позивачка вважає, що своїми діями відповідач завдав їй значної моральної шкоди, яка полягає у душевних переживаннях та підвищеному психоемоційному стані, пов`язаному з неможливістю отримати в повному обсязі інформацію на її запит. Все це негативно відобразилось на здоров`ї та душевному спокою. Наслідком вищевказаних негативних явищ стала втрата нормальних життєвих зв`язків: позивач змушена була постійно звертатися до різних установ та закладів (Департаменту, Уповноваженого з прав людини ВРУ, закладів пошти, суду), вдаватись до додаткових незвичних для її повсякденного життя фізичних та психологічних зусиль для з`ясування перебігу подій щодо стану розгляду інформаційного запиту та для захисту порушених Департаментом прав на отримання інформації. 
Ушкодження психологічного здоров`я, душевні страждання, пережитий підвищений психоемоційний стан, вимушене позичання коштів для отримання юридичної допомоги і складання позовної заяви, постійні намагання відновити попередній спосіб життя, які позивачка зазнала за вини відповідача, призвели до того, що вона (тобто позивачка) відчувала при цьому нескінченну приниженість її гідності. Моральну шкоду, яку їй завдав відповідач, є невичерпною, адже немає точних та граничних критеріїв її оцінки, а порушення нормальних життєвих зв`язків, які позивачка відчула внаслідок небажання посадових осіб Департаменту вчасно та якісно відповісти на інформаційний запит позивача є такими, що не підлягають оціненню. 
Завдану їй відповідачем моральну шкоду позивачка оцінює в розмірі 20000грн та на підставі викладеного просила задовольнити позов. 

У своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 , діюча від імені відповідача, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову через його необгрутованість з огляду на таке. 
Позивач зазначає, що моральної шкоди їй завдано внаслідок надання Департаментом відповіді на інформаційний запит від 11.01.2018 року з порушенням строків надання такої відповіді, а також ненадання відповіді на п.4 цього ж запиту. Підставою для визнання вини відповідача позивачем зазначається постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 року по справі №821/357/18. На вказаний запит Департаментом надано проміжну відповідь від 23.01.2018 року та остаточну від 07.02.2018 року, яку направлено 15.02.2018 року. Отже, судом встановлено, що відповіді на питання та документи, заявлені у запиті, були надані Департаментом із порушенням строку в 8 (вісім) днів, а тому такі дії визнані судом протиправними щодо несвоєчасного надання відповіді та документів. 
Відповідач також зазначає, що інформація, яку запитувала ОСОБА_2 у Департаменту, стосувалась земельної ділянки, яку вона бажала отримати у власність. Однак, незалежно від терміну наданої їй відповіді, права позивача не було порушено, так як заявлена нею ділянка на час звернення перебувала вже у власності іншої особи – ОСОБА_4 , на підставі рішення міської ради від 20.07.2017 року №760. 
Вважає, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження наявності (спричинення) моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між такою шкодою та діями відповідача. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення їй діями відповідача моральної шкоди та обґрунтованого розміру заявлених позовних вимог, зважаючи, зокрема, на ступінь моральних страждань, тяжкість наслідків протиправної поведінки Департаменту, можливий короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_2 , наявність змін у способі її життя, у зв`язку із вчиненням щодо неї протиправних дій відповідача. 
Крім того, посилання позивача на вимушене позичання коштів для отримання юридичної допомоги і складання позовної заяви є необґрунтованими та недоведеними. 

 Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2020 року позов був частково задоволений, з відповідача на користь позивачки було стягнуто в якості відшкодування моральної шкоди 1000,00грн, в решті позову було відмовлено. Також з відповідача на користь держави було стягнуто судовий збір в сумі 88,10грн. 

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , діючий від імені Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, просить вказане рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. При цьому послався на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема зазначив, що в порушення норм процесуального права справу було розглянуто за відсутності відповідача, що не був належним чином повідомлений про час розгляду справи, оскільки судову повістку про судове засідання на 04.03.2020р о 14-30год було отримано лише 16.03.2020р за вх. №183.
Також вказав, що суд не прийняв до уваги того, що незалежно від наданої позивачці відповіді відповідну земельну ділянку вона не отримала б у будь-якому випадку, оскільки заявлена нею земельна ділянка вже перебувала у власності іншої особи, а саме ОСОБА_4 на підставі рішення ради від 20.07.2017 року №760. 
Також зазначив, що поза увагою суду залишилось і те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності (спричинення) моральної шкоди і в чому конкретно вона проявилася, а також причинно-наслідкового зв`язку між такою шкодою та діями відповідача. Нею не обґрунтовано взагалі розмір заявлених позовних вимог, зважаючи, зокрема, на ступінь моральних страждань, тяжкість наслідків протиправної поведінки відповідача. Судом же стягнута моральна шкода в розмірі 1000,00грн жодними доказами не доведена. Наприклад психологічна експертиза може дати висновки щодо факту завдання моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку.
Крім того, вказав, що судом не враховано й того, що не всі негативні емоції, які викликані в результаті порушення прав людини чи поганого поводження з нею з боку суб`єкта владних повноважень, досягають рівня страждання або приниження, які завдають моральну шкоду. 

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач Департамент містобудування та землекористування Херсонської міської ради є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи – 37465453 (а.с.65-68).

Листом Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради від 23.01.2018 року №Б-299, на заяву позивача від 11.01.2018 року, повідомлено про те, що запит потребує пошуку серед значної кількості даних та стосується надання великого обсягу інформації, а тому строк розгляду запиту продовжено до 09.02.2018 року (а.с.10).

Листом Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради від 07.02.2018 року №Б-299, Із-7, на заяву позивача від 11.01.2018 року, повідомлено про те, що 07.06.2017 року питання про виділення їй земельної ділянки розглянуто постійною депутатською комісією міської ради з питань містобудування архітектури, комунальної власності та регулювання земельних відносин, якою рекомендовано відмовити в наданні такого дозволу. Дане питання включено до відповідного проекту рішення міської ради та 20 червня проект висвітлено на сайті Херсонської міської ради, але не розглядався на пленарному засіданні міської ради. Наразі питання розглядається Комісією та буде винесено на розгляд міської ради (а.с.11).

Листом Секретаріату уповноваженого Верховної ради України з прав людини №11/15-Б 309290 18/21-132 від 28.02.2018 року, на звернення ОСОБА_2 від 25.01.2018 року щодо стверджувального порушення Херсонською міською радою та Департаментом містобудування та землекористування Херсонської міської ради права на доступ до публічної інформації, повідомлено, що звернення направлено для подальшого розгляду до регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Херсонській області (а.с.12).

Листом Секретаріату уповноваженого Верховної ради України з прав людини №11/15-15 310887 18/21-132 від 16.03.2018 року, позивачці ОСОБА_2 на звернення від 09.02.2018 року повідомлено, що воно взято до уваги та приєднано до провадження, відкритого за зверненням від 25.01.2018 року. Про результати розгляду відкритого провадження буде повідомлено додатково регіональним представництвом Уповноваженого Верховної Ради України з питань людини у Херсонській області (а.с.13).

Відповідно до листа Регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Херсонській області №82/2018 від 16.03.2018 року, на звернення ОСОБА_2 від 13.03.2018 року, повідомлено, що відповідно до ст.17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» відкрито провадження Уповноваженого з приводу порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вживаються передбачені чинним законодавством заходи з метою з`ясування обставин стверджуваного порушення (а.с.14). 

13.03.2018 року ОСОБА_2 звернулася до Регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Херсонській області зі скаргою щодо проведення перевірки щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради за порушення Закону України "Про доступ до публічної інформації" (а.с.15).

Рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 року по справі №821/357/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії:
--- апеляційні скарги департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради та ОСОБА_2 задоволено частково;
--- рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року було скасовано та прийнято постанову про часткове задоволення позову;
--- визнано протиправними дії відповідача щодо невчасного надання ОСОБА_2 інформації на інформаційний запит від 11.01.2018 року; 
--- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання ОСОБА_2 відповіді на п.4 інформаційного запиту від 11.01.2018 року; 
--- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу копій документів, які б підтверджували розгляд питання щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у приватну власність заявленої земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (протокол від 07.06.2017 року №6 комісії Херсонської міської ради з питань містобудування, архітектури та регулювання земельних відносин);
--- в задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено (а.с.5-9).

       Вказане судове рішення наявне в ЄДРСР. 

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив, зокрема, з положень ст.56 Конституції України, ст.23, ч.1 ст.1167, ст.ст.1172-1174 ЦК України, ст.25 Закону "Про звернення громадян", ст.31 Закону України "Про інформацію", ч.1 ст.20, ст.24 Закону України "Про доступ до публічної інформації", виходив з того, що позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у стражданнях яких він зазнав, здійснюючи захист свого порушеного права у суді, шляхом звернення до різних установ та закладів (Департаменту, Регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з питань людини у Херсонській області), тим самим витрачаючи значні зусилля та свій час для його відновлення, виходив з того, що моральні страждання позивача стали наслідком несвоєчасного, в порушення вимог законодавства, надання йому відповідачем відповіді на запит, а також виходив з того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії відповідача щодо невчасного надання позивачці інформації на інформаційний запит від 11.01.2018 року та щодо ненадання позивачці відповіді на п.4 вказаного інформаційного запиту від 11.01.2018 року, а також визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу копій документів. Крім того, стягуючи моральну шкоду в розмірі 1000,00грн, суд виходив із засад розумності та справедливості та вважав, що грошова сума у розмірі 1000,00грн є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють. 

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше 5 робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст.25 Закону "Про звернення громадян", ч.1 ст.31 Закону України "Про інформацію", ч.2 ст.24 Закону України "Про доступ до публічної інформації" при порушенні передбачених вказаними законами прав громадянина останній має право на відшкодування моральної шкоди (моральних збитків).

Апеляційний суд вважає, що у цій справі суд повно, всебічно дослідив обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам по справі, враховуючи рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено факт протиправних дій відповідача щодо невчасного й неповного надання позивачці інформації на її інформаційний запит, прийшов до вірного висновку про те, що позивачці була спричинена моральна шкода, яка полягає у стражданнях яких вона зазнала, здійснюючи захист свого порушеного права, що моральні страждання позивачки стали наслідком несвоєчасного та неповного, в порушення вимог законодавства, надання їй відповідачем відповіді на запит.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки та дотримався вимог розумності і справедливості.

При вирішенні даної справи і визначенні моральної шкоди в 1000,00грн судом обґрунтовано враховано положення, зокрема, п.п.3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4. А саме те що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, встановивши зазначене, те, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, якими позивачка обґрунтовувала свій позов, та на підтвердження обставин, якими він заперечує позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов. 

Апеляційний суд вважає такий висновок суду правильним, зроблений у відповідності до чинного законодавства.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, є обґрунтованими доводи скаржника про те, що суд розглянув справу за його відсутності і при цьому він не був належним чином повідомлений про розгляд справи. У справі відсутні розписки про вручення скаржнику судової повістки,долучена до скарги судова повістка підтверджує вручення лише 16.03.2020 року відповідачу судової повістки про розгляд справи 04.03.2020 року о 14-30 годині. Вказане свідчить про те, що він не був належно повідомлений про розгляд цієї справи. При цьому слід враховувати, що ухвалою суду від 04.09.2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.47). Довідка ж про доставку відповідачу електронного листа (а.с.63) не може слугувати підтвердженням належного повідомлення сторони про час та місце судового засідання.

Згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, то відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374, п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати й постановити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивачки в якості відшкодування моральної шкоди 1000,00грн, в задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. 

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на те, що незалежно від наданої позивачці відповіді відповідну земельну ділянку вона не отримала б у будь-якому випадку через надання її у власність іншій особі. При цьому апеляційний суд виходить з того, що у цій справі мова не йде про правомірність чи неправомірність надання вказаної земельної ділянки іншій особі, а мова йде про недотримання відповідачем вимог відповідних норм, що регулюють питання надання громадянам повноважними особами органу влади чи органу місцевого самоврядування або будь-якої юридичної особи відповіді на їх запити, мова йде про право громадян на відповідну інформацію і про порушення відповідачем вказаного права. 
Також слід відхилити й посилання скаржника на відсутність доказів наявності (спричинення) моральної шкоди, її розміру і в чому конкретно вона проявилася, оскільки судом повно і всебічно досліджено обставини справи та дано належну оцінку зібраним у справі доказам, враховано рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено факт протиправних дій відповідача щодо невчасного й неповного надання позивачці інформації на її інформаційний запит. Судом враховано обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки і при визначенні розміру моральної шкоди дотримано вимог розумності і справедливості. Посилання ж на психологічну експертизу, яка може дати висновки щодо факту завдання моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку, є необґрунтованими, оскільки у цій справі така експертиза не призначалась, відповідних клопотань, у тому числі і від відповідача, не надходило, також і сторони не реалізували своє передбачене ч.1 ст.106 ЦПК України право подати до суду висновок експерта, складений на їх замовлення.
Крім того, підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на те, що не усі негативні емоції, викликані діяннями суб`єкта владних повноважень, мають наслідком завдання моральної шкоди. При цьому апеляційний суд вважає, що за обставинами, встановленими у цій справі, належними доказами доведено завдання позивачці моральної шкоди. 

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України: 
--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1); 
--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову – на відповідача;
2) у разі відмови в позові – на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

Отже, з урахуванням того, що ухвалою суду від 15.08.2018 року (а.с.29) позивачці було відстрочено сплату судового збору за подання позову до ухвалення рішення у справі, враховуючи задоволення позовних вимог на 5,0% (1000,00грн х 100% : 20000,00грн), а також те, що при поданні позову підлягав сплаті судовий збір у встановленому законом розмірі 704,80грн (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 0,4 х 1762,00грн), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 35,24грн (5,0% х 704,80грн : 100%). 

При цьому в даній справі позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивачка її визначила у грошовому вимірі. Таким є й висновок Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 року у справі 761/11472/15-ц.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого від імені Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради, задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 березня 2020 року скасувати й ухвалити нове рішення. 

Позов ОСОБА_2 до Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради на користь держави судовий збір в розмірі 35,24грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 16 червня 2020 року.

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                 В.В. Майданік
       
Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                 О.В. Кутурланова
                        
                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  Н.В. Орловська