ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/11536/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Бондар М.В.) у справі №160/11536/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Криворізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до Криворізької міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Криворізької міської ради №3882 від 26.06.2019 року "Про відмову в розробці, затвердженні детальних планів територій та наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, унесенні змін до рішення міської ради від 27.07.2017 року №1892 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині відмови в наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража біля будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати Криворізьку міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража на АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність рішення відповідача №3882 від 26.06.2019 року, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, за заявою позивача, з підстав того, що матеріали, надані до клопотання, не дають можливості встановити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам чинних нормативних актів, оскільки подана документація для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража повністю відповідає статті 118 Земельного кодексу України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Криворізької міської ради №3882 від 26.06.2019 року "Про відмову в розробці, затвердженні детальних планів територій та наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, унесенні змін до рішення міської ради від 27.07.2017 року №1892 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" в частині відмови в наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража по АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Криворізьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража по АДРЕСА_1 , поданого до Криворізької міської ради 17.05.2019 року.
Відповідач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідачем обґрунтовано відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивач надав викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану), яке не є графічним матеріалом в розумінні частини 2 статті 118 Земельного кодексу України так як не відображає конкретне місце розташування земельної ділянки та не дає змоги Криворізькій міській раді перевірити чи відповідає це місце вимогам законів, прийнятим відповідно до них нормативно-правових актів, генеральному плану міста та іншій містобудівній документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених в установленому порядку, що зобов`язана здійснити остання згідно положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України. 
Щодо надання позивачем до пакету документів інженерно-топографічного плану, слід зазначити, що відповідно до ДБН А. 2.1-1-2014 «Інженерні вишукування для будівництва», які встановлюють основні положення і вимоги до проведення інженерних вишукувань для будівництва на території України, інженерно-топографічний план - це упорядкована сукупність даних у графічному, цифровому або електронному вигляді про елементи ситуації та рельєфу (у тому числі надземні й підземні) та їх властивості у фіксованому періоді часу, що у свою чергу виключає можливість їх віднесення до поняття графічні матеріали в розумінні ч. 2 ст. 118 ЗК України. Більш того, з наданого позивачем інженерно-топографічного плану взагалі не вбачається можливість здійснення нового будівництва на означеній земельній ділянці з огляду на розміщення на ній вже існуючих споруд. В ході розгляду даної справи у суді першої інстанції представник відповідача наголошував на даних обставинах справи, проте судом вони не були прийняті до уваги при прийняті оскаржуваного рішення.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
В судове засідання сторони не з`явились, повідомлені про день та час розгляду справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.05.2019 року                ОСОБА_1 звернувся до Криворізької міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража на АДРЕСА_1 .   
До клопотання позивач надав: викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, інженерно-топографічний план М1:500, копію паспорту, копію коду (а.с. 15).
26.06.2019 року Криворізька міська рада прийняла рішення №3882 "Про відмову в розробці, затвердженні детальних планів територій та наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, унесенні змін до рішення міської ради від 27.07.2017 року №1892 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", яким, зокрема, відмовлено ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража по АДРЕСА_1 (а.с. 21-22). 
Причиною відмови зазначено, що відповідно до статті 118 Земельного кодексу України підставою для відмови у наданні такого дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, містобудівної документації (стаття 39 Земельного кодексу України, статті 24,25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», стаття 17 Закону України «Про основи містобудування»). Надані матеріали не дають можливості встановити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам чинних нормативних актів.
09.07.2019 року виконавчим комітетом Криворізької міської ради надано позивачу відповідь №17/18/4649, у якій повідомлено позивачу про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража на АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування відмови зазначено, що надані заявником матеріали не відповідають визначенню "Містобудівна документація" та не можуть слугувати вихідними даними для розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража. Вирішення питання про формування та відведення земельної ділянки можливе за умови наявності вихідних даних, які б давали змогу визначити конкретні параметри забудови, наявні планувальні умови та обмеження, встановити відповідність параметрів проектованої земельної ділянки вимогам нормативно-правових актів, іншій містобудівній документації, державним стандартам і нормам, відповідати вимогам статті 39 Земельного кодексу України (а.с. 19-20).
Не погоджуючись з відмовою відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надані належні документи, які дають можливість встановити бажане місце розташування земельної ділянки та дозволяють відповідачу прийняти рішення у відповідності до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража суд зазначив, що прийняття рішення про надання дозволу або відмову у його наданні належить виключно до компетенції відповідача. Належним способом правового захисту в даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою з прийняттям обґрунтованого та законного рішення.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на такі обставини.
Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Статтею 40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.
Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відтак, питання щодо передачі земельних ділянок у власність є виключними повноваженнями міської ради, що реалізовується шляхом розгляду на пленарних засіданнях міської ради, за результатами яких приймаються рішення.
Аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що Земельним Кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 545/808/17.
Тобто, з урахуванням вищезазначеного, судова колегія вважає, що проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам. У даному випадку таким органом є Криворізька міська рада.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва гаража біля будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що надані останнім матеріали до клопотання не відповідають визначенню «Містобудівна документація».
Проте положеннями Земельного кодексу України не передбачено надання заявником конкретних графічних матеріалів, які б розцінювались відповідачем як належні для встановлення бажаного місця розташування земельної ділянки. 
У рішенні про відмову відповідач не обґрунтовує чому надані позивачем графічні матеріали, а саме викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру та інженерно-топографічний план М1:500, не дають можливості встановити бажане місце розташування.  
Таким чином, є безпідставними твердженням відповідача про те, що викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру не є графічним матеріалом у розумінні статті 118 Земельного кодексу України.
З огляду на викладене, позивачем до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки надані належні документи, які дають можливість встановити бажане місце розташування земельної ділянки та дозволяють відповідачу прийняти рішення у відповідності до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.
Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність вичерпних підстав для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Разом з цим, передбачених цієї нормою підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у рішенні від 27.07.2017 року №1892 не наведено. При цьому, вказівка на невідповідність місця розташування земельної ділянки є недоцільною, оскільки не зазначено  підставу невідповідності.
Положення Земельного кодексу України не встановлюють жодних обмежень щодо надання таких дозволів, крім випадків визначених у ч.7 ст.118 Земельного кодексу України (невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку).
З огляду на викладене, зобов`язавши відповідача повторно розглянути клопотання, суд першої інстанції вказав на необхідність з боку відповідача виконати дії  саме в межах компетенції відповідача. При цьому суд першої інстанції жодним чином не втрутився у дискреційні повноваження  відповідача.  
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і  процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а  тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись ст.ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради - залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі №160/11536/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Криворізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та не підлягає оскарженню.
                    Повне судове рішення складено 03 червня 2020року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак