Справа № 339/35/20 
Провадження № 33/4808/163/20 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Головенко  О. С. 
Суддя-доповідач Повзло 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Лугового Романа Юрійовича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 16.03.2020 року, якою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, який не працює
притягнено до адміністративної відповідальності за  ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі  10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, -

ВСТАНОВИВ:

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду як незаконну та необґрунтовану, провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що він не керував транспортним засобом про що неодноразово наголошував працівникам поліції, та пояснював їм, що він є власником транспортного засобу, проте керувала автомобілем інша особа, а саме ОСОБА_2 , який підтвердив факт керування у судовому засіданні під час його допиту. Вказує, що працівники поліції наполягали на проходженні огляду саме ним, роз`яснивши, що саме власники автомобілю проходять огляд, оскільки така процедура передбачена законом. Апелянт не погоджується з висновками суду в частині безпідставності його свідчень в частині того, що він не є суб`єктом вказаного правопорушення, оскільки він не був водієм, крім того, автомобіль стояв на обочині, тобто не рухався. Доказів того, що він керував транспортним засобом матеріали провадження не містять, та цього факту не зафіксовано й на відеореєстраторі працівників поліції. Висловив свою незгоду в частині того, що судом першої інстанції не було викликано в судове засідання для дачі пояснень працівників поліції. Вказує, що відеореєстратор працівників поліції містить лише запис проведення огляду, проте не містить запис, який передував цьому, а саме як він наголошує працівникам поліції, що він не керував транспортним засобом. Просить допитати під час апеляційного перегляду працівників поліції., а також свідків, які були присутні під час його освідчення на стан сп`яніння. В обґрунтування своєї невинуватості посилається на рапорт працівників поліції, який містить запис про те, що було виявлено автомобіль, на якому не працювала підствітка задніх номерів, а не зупинено вказаний автомобіль. Крім того, доказів відсутності підсвітки номерних знаків матеріали провадження не містять. Не погоджується з тим, що у нього працівниками поліції були виявлені такі ознаки як нестійка хода та запах алкоголю з порожнини рота. Висловив свою незгоди в частині посилання суду на письмові пояснення свідків, яких не було безпосередньо допитано у судовому засіданні. Вказує на те, що він не заперечує факту вживання алкоголю напередодні, але не згідний з тим, що працівниками поліції зазначено про керування ним транспортним засобом, оскільки він був пасажиром, а не водієм. Жодних доказів того, що саме він керував транспортним засобом матеріали провадження не місять. Звертає увагу суду на те, що пояснення свідків складені на бланку, а не написані ними власноручно. Не погоджується з посиланням суду на іншу постанову про притягнення його до відповідальності як на доказ керуванням ним транспортним засобом, внаслідок не оскарження її правопорушником. Між тим, апелянт стверджує, що вказану постанову він не отримував, а тому не мав можливості її оскаржити у передбаченому законом порядку. 
Судом встановлено, що 29.01.2020 року ОСОБА_1  о 01-15 год. по вул. Обліски в м.Долина Івано-Франківської області, в порушенні вимог п. 2.9а ПДР України, керував автомобілем LANCIA Dedra д.н.з.  НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, огляд на який проводився, зі згоди водія, у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер 6820» в присутності двох свідків (а.п. 42-45).
В судове засідання з`явились: особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , якому роз`яснені права, передбаченні ст. 268 КУпАП, його захисник Луговий Р.Ю., якому роз`ясненні права, передбачені ст. 271 КУпАП.
Заявили клопотання про допит в судовому засіданні працівника поліції, що склав протокол, та свідків, що були присутні під час проведення огляду.
В задоволені вказаного клопотання відмовлено, виходячи з того, що матеріали провадження містять відеозапис з нагрудних камер поліцейських, на якому повністю відтворено процедуру оформлення правопорушення, так й інші докази, що є достатнім для прийняття рішення по суті, крім того, під час судового розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки захисту. 
Під час апеляційного розгляду:
- ОСОБА_1 та його захисник Луговий Р.Ю. підтримали доводи апеляційної скарги, просили провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову місцевого суду – без змін, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
За вимогами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, оскільки постанова суду містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, оцінив сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, належним чином мотивував свої висновки, та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу прийнятого рішення про наявність вини ОСОБА_1 у керуванні ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, докази, що містяться в матеріалах провадження по справі про адміністративне правопорушення, зокрема: 1) протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №054286 від 29.01.2020 року, з якого вбачається, що 29.01.2020 року ОСОБА_1  о 01-15 год. по вул. Обліски в м. Долини Івано-Франківської області керував автомобілем LANCIA Dedra д.н.з.  НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився, зі згоди водія, у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер 6820», в присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.1); 2) результатом огляду за допомогою приладу «Drager Alkotest 6820», з показником – 1,16 % (проміле); 3) акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів - Drager Alkotest 6820, що складений у присутності двох свідків, з якого вбачається, що огляд проведено у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознак – запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей, нечітка вимова слів; в графі «результат огляду міститься запис» – проба позитивна 1,16 % проміле, з особистим підписом ОСОБА_1 в графі «з результатами згоден» (а.п. 3); 4) направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 29.01.2020 року, складеного о 01-27 год., яким засвідчено, що огляд проводився на місці зупинки з результатом 1,16% проміле, з вказівкою на виявлені ознаки сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова слів, та відмову ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі - Долинській ЦРЛ (а.с.4); 5) письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили той факт, що в їх присутності ОСОБА_1 погодився у встановленому Законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер 6820», результат тесту показав - 1,16 проміле (а.с.5); 6) рапорт працівника поліції ОСОБА_5 ., з якого вбачається, що під час несення служби 29.01.2020 року о 01-15 год. по вул. Обліски м.Долина виявлено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 на якому не працювала підсвітка задніх номерних знаків, у зв`язку із чим, автомобіль було зупинено. При розмові з водієм виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода, нечітка вимова слів. Водієві запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки в присутності двох свідків, на що ОСОБА_1 погодився, результат якого виявився позитивним, 1,16% проміле (а.с.7); 8) копія постанови серії БАА №326024 від 29.01.2020 року про виявлення факту несправності підствіки номерного знаку в темну пору доби на транспортному засобі під керуванням ОСОБА_1 , тобто про порушення ним ч. 6 ст. 121 КУпАП (а.п. 6).
Наявність підписів ОСОБА_1 на роздруківці приладу «Drager Alkotest 6820», та в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо згоди з результатами огляду за допомогою спеціального технічного засобу свідчить про те, що він повністю погодився з встановленими результатами.
На підтвердження правомірності дій працівників поліції, до матеріалів справи долучено як копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №12-01/5617 чинне до 02.10.2020 року про те, що газоаналізатор Алкотест 6820 № ARLH – 0142 пройшов методику перевірки, що містить вимоги до метрологічних характеристик (а.п. 10), так й диск з відеофіксацією з нагрудних камер поліцейських, на якому зафіксований факт проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest» на місці зупинки у присутності двох свідків (а.п. 11). 
Вказаний відеозапис, був досліджений під час апеляційного перегляду справи, достовірність інформації на якому апелянтом не оспорювалась. 
З відеозапису вбачається, що огляд проводить в автомобілі патрульної поліції, де на пасажирському сидінні знаходиться ОСОБА_6 , працівник поліції наголошує на тому, що огляд проводиться у присутності двох свідків. Далі ОСОБА_1 надається прилад «Drager Alcotest» та останній проходить огляд, після якого працівник поліції оголошує результат – 1,16% проміле, який показує ОСОБА_1 та свідкам, та повідомляє, що ОСОБА_7 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. На запитання працівника поліції: «Перед тим як сідали за кермо, що ОСОБА_8 вживали?», ОСОБА_1 відповідає: «Я тільки вчора вживав вино» (а.с. 11).
Отже, з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 на стверджувальне запитання працівника поліції: «Перед тим як сідали за кермо, що ви вживали?», не спростував цього факту, а саме не висловив жодних заперечень з приводу того, що він не перебував за кермом автомобіля, що свідчить про те, що останній погоджується з тим, що саме він сидів за кермом автомобіля. 
Відомостей про те, що ОСОБА_1 наголошує на тому, що він є лише власником цього автомобілю та пасажиром, в той час як водієм була інша людина, а саме – ОСОБА_2 , відеозапис не містить.
Таку позицію про те, що він не керував транспортним засобом, ОСОБА_1 висловив лише під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
Жодних пояснень з цього приводу ОСОБА_1 не зазначено й у протоколі про адміністративне правопорушення, під час ознайомлення з його змістом, незважаючи на те, що йому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені як ст. 63 Конституції України, так й ст. 268 КУпАП.
Відомостей про те, що ОСОБА_1 був позбавлений права надати свої пояснення безпосередньо в протоколі під час його складання, матеріали провадження не містять, та останнім під час апеляційного перегляду не заявлялось. 
Крім того, вбачається, що працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, та ОСОБА_1 відсторонено від керування транспортним засобом (а.п. 1), що також свідчить про те, що саме ОСОБА_1 є водієм транспортного засобу.
Вважаю правильними висновки суду в частині критичного ставлення до пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , яких було допитано в судовому засіданні суду першої інстанції, в частині того, що водієм транспортного засобу був ОСОБА_2 , оскільки вказані особи є знайомими ОСОБА_1 , а тому, можуть бути зацікавлені у результаті розгляду.
Доводи апелянта про перебування за кермом транспортного засобу ОСОБА_2 спростовується й тим, що на протязі всього часу проведення огляду та складання протоколу на ОСОБА_1 жодної іншої особи, зокрема свідка ОСОБА_2 , на місці зупинки транспортного засобу не перебувало, що підтверджується також записом в протоколі про адміністративне правопорушення про передачу керування транспортним засобом громадянину ОСОБА_10 , з відповідним підписом цієї особи (а.п. 1).
Твердження ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 в цей час відійшов до своєї родички з метою надання їй допомоги, не підтверджені жодними належними та достовірними доказами. 
Оскільки огляд на стан сп`яніння проводиться виключно відносно водія, то сумнівів у тому, що саме ОСОБА_1 був за кермом, не виникає, за умови, що він погодився пройти такий огляд. 
При прийнятті такого рішення також приймаю до уваги, що вищевказані доводи  вперше були наведені ОСОБА_1 тільки в суді першої інстанції, що свідчить про непослідовність його позиції та викликає недовіру щодо їх правдивості.
Доводи апелянта в частині того, що працівники поліції наполягали на проходженні огляду саме ним, як особа, що є власником транспортного засобу, пояснивши, що саме така процедура проведення огляду передбачена законом, не підтверджується жодними доказами. Будь-яких відомостей про порушення працівниками поліції законодавства (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду тощо) апелянт суду не надав.
Враховуючи наведене вище, доходжу висновку про безпідставність доводів ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки вказані доводи спростовуються сукупністю наведених вище доказів.
Також вважаю безпідставними й доводи апелянта в частині відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Так, ч.1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Виходячи з того, що приписами п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин, то в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Таким чином доходжу висновку, що сукупність досліджених судом доказів, поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи апелянта в частині того, що судом не було викликано в судове засідання для дачі показів працівників поліції, є безпідставними, оскільки в матеріалах провадження міститься постанова суду від 11.02.2020 року з якої вбачається, що суд першої інстанції приймав заходи для виклику в судове засідання на 28.02.2020 року працівника поліції, що складав протокол про адміністративне правопорушення та свідків, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.п. 22-23, 27-29), які не з`явились, внаслідок чого справу було відкладено на 16.03.2020 року для повторного їх виклику (а.п. 35-37).
Окрім цього, матеріали провадження містять лист суду, який був направлений на адресу начальника Долинського ВП Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про забезпечення виконання постанови суду від 11.02.2020 року в частині явки працівника поліції в судове засідання (а.п. 38).
Отже, суд приймав всі можливі заходи для виклику зазначених осіб, проте з невідомих причин ані працівник поліції, ані свідки ОСОБА_4 таХащак ОСОБА_11 до суду першої інстанції не з`явились, а нормами КУпАП не передбачено їх примусовий привід.
Посилання апелянта на те, що письмові пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки вони виготовлені на заздалегідь підготовлених бланках, та вказані свідки не були безпосередньо допитані судом, не вважаю слушними, оскільки незалежно від вказаного, кожне з таких пояснень містить особистий підпис свідка, а отже і згоду на правильне зазначення працівником поліції всіх відомостей, які в них містяться (а.п.5).
Наявні у справі письмові пояснення свідків отримані у встановленому законом порядку, будь-які виправлення в поясненнях свідків відсутні, а тому вони є належними та допустимими доказами, відповідно до ст. 251 КУпАП.
Відомостей щодо зацікавленості або упередженості вказаних свідків у розгляді справи, апелянтам не надано, отже, суд першої інстанції не мав сумніві у викладених ними обставин події, а тому правильно врахував вказані пояснення свідків під час прийняття рішення. 
За вказаних вище обставин вважаю, що суд першої інстанції мав достатньо доказів для прийняття рішення по суті, а тому прийняття рішення без безпосереднього допиту свідків та працівника поліції не свідчить про однобічність чи неповноту судового розгляду.
Всі наведені вище докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку, та відповідно відсутні будь-які сумніви щодо їх достовірності, що повністю узгоджується з приписами ст. 252 КУпАП в частині того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Щодо незгоди апелянта з тим, що у нього працівниками поліції були виявлені такі ознаки як нестійка хода та запах алкоголю з порожнини рота, то встановлення ознак алкогольного сп`яніння носить суб`єктивний характер, оскільки залежить від особистого сприйняття конкретних обставин особою, яка уповноважена законом на складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, в той час як остаточний висновок перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, робиться на підставі результатів приладу «Драгер» або безпосередньо лікарем в закладі охорони здоров`я.
Незгода апелянта з посиланням суду як на доказ його вини на постанову від 29.01.2020 складену працівниками поліції відносно нього за порушення ним ч. 6 ст. 121 КУпАП, не є підставою для скасування судового рішення.
Інших спростувань на підтримання відсутності події та складу правопорушення, апелянт не навів, та в суді апеляційної інстанції інших доказів не надав.
Щодо обраного судом виду та розміру адміністративного стягнення, то вважаю висновки суду в цій частині правильними, оскільки адміністративне стягнення за ч. 1 ст.130 КУпАП є безальтернативним та накладене суддею на ОСОБА_1 в межах санкції вказаної статті, а саме у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що повністю узгоджується з приписами ст.ст. 33-35 КУпАП.
З врахуванням викладеного вище, вважає, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, та підстав для її скасування та закриття провадження по справі, як про це наголошує апелянт, не вбачаю.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 16.03.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                 В.В. Повзло