Постанова
Іменем  України      
 
11 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 521/6976/19
 
провадження № 61-23192 св 19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого – Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова академія (м. Одеса) Міністерства оборони України, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Військової академії (м. Одеса) Міністерства оборони України на постанову Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я., 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової академії (м. Одеса) Міністерства оборони України, в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити суму компенсації втрати частини доходів за період з 11 березня 2000 року по 31 серпня 2018 року у зв`язку                                      з порушенням строків виплати суми грошового забезпечення у розмірі                35 754 грн 79 коп. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року у складі судді Михайлюка О. А. у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (місто Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пред`явлено позов про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 11 березня 2000 року                      по 31 серпня 2018 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми грошового забезпечення за час проходження військової служби. Підставою позову зазначена відмова відповідача виплатити вказану компенсацію. Вищезазначене свідчить про те, що фактично спір виник між особою, яка проходила військову службу, та суб`єктом владних повноважень, а, отже, він є публічно-правовим, тому підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Малиновського районного суду            м. Одеси від 24 квітня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги             ОСОБА_1 не є публічно-правовими, стягнення компенсації втрати доходів у цій справі не підпадає під критерії публічної служби. Право позивача на компенсацію втрати частини доходів обумовлено порушенням строків виплати стягнутих судовим рішенням грошових коштів у розмірі 35 754 грн              79 коп., а не проходженням служби.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі Військова академія (м. Одеса) Міністерства оборони України просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі судове рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 521/6976/19 з Малиновського районного суду м. Одеси. 
У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга Військової академії (м. Одеса) Міністерства оборони України мотивована тим, що фактично спір виник між позивачем, як особою яка проходила військову службу, та військовою частиною – Військовою академією (м. Одеса) Міністерства оборони України – суб`єктом владних повноважень, унаслідок чого є публічно-правовим й підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України). 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
У касаційній скарзі, вказуючи на юрисдикцію адміністративного суду щодо розгляду цього спору, відповідач зазначив, що він є суб`єктом владних повноважень, а тому спір є публічно-правовим.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;                   з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України тут і надалі у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень – орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Разом з тим, згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій – визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2007 року  позов ОСОБА_1 до Одеського інституту Сухопутних військ, який реорганізовано в Військову академію (м. Одеса) Міністерства оборони України, задоволено. Стягнуто з Одеського інституту Сухопутних військ на користь ОСОБА_1 заборгованість по грошовому забезпеченню                           у розмірі 35 754 грн 79 коп. 
Оскільки у квітні 2019 року – на час звернення позивача до суду з цим позовом – відповідач сплатив заборгованість по грошовому забезпеченню,   ця справа стосується захисту права позивача на компенсацію, зумовлену простроченням виплати вищевказаної заборгованість по грошовому забезпеченню.
При цьому позивач посилався на Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», згідно зі статтями 1, 2 якого підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі                            № 676/1557/16-ц, провадження № 14-197 цс 19.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд, встановивши фактичні обставини                  у справі, вірно застосувавши норми процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги  ОСОБА_1 не є публічно-правовими, оскільки стягнення компенсації втрати доходів у цій справі не підпадає під критерії публічної служби. 
Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що право позивача на компенсацію втрати частини доходів обумовлено порушенням строків виплати стягнутих судовим рішенням грошових коштів у розмірі 35 754 грн              79 коп., а не проходженням служби, правовою підставою позову є Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», тому справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що спростовує доводи касаційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду – без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової академії (м. Одеса) Міністерства оборони Українизалишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2019 рокузалишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк