Ухвала
 
27 березня 2020 року
місто Київ
 
справа № 727/6172/16-ц
провадження № 61-5433ск20
 
Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 жовтня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом зобов`язання виселення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 20 березня 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. Зазначені рішення оскаржуються з підстав, зокрема порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
І. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначив:
-          неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права; 
-          суди першої та апеляційної інстанцій не прийняли до уваги письмові докази, доводи відповідачів і покази свідків, що ОСОБА_1 із народження проживає у спірному житловому будинку, тобто вселення не було самовільним;
-          судами першої та апеляційної інстанцій порушено положення статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Проте, зазначені у касаційній скарзі підстави не конкретизовані відповідно до пунктів, визначених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Таким чином заявнику необхідно подати виправлену касаційну скаргу, в якій зазначити обґрунтовані підстави подання касаційної скарги, відповідно до частини другої статті 389, частин першої, третьої статті 411 ЦПК України.
Зокрема, заявнику необхідно зазначити пункт частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого оскаржуються судові рішення та навести відповідні обґрунтування такого оскарження.
ІІ. У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 жовтня 2019 року, постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 10 січня 2020 року.
Проте, касаційна скарга не містить доводів та обґрунтувань оскарження постанови Чернівецького апеляційного суду від 10 січня 2020 року.
Також, відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 727/6172/16-ц Чернівецьким апеляційним судом 10 січня 2020 року не ухвалювалися процесуальні рішення.
Таким чином заявнику необхідно подати виправлену касаційну скаргу, в якій зазначити процесуальні рішення, які заявник оскаржує в касаційному порядку, ухвалених у справі № 727/6172/16-ц.
IІІ. На порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ на підтвердження сплати судового збору.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.
Сума судового збору за подання позовної заяви за вимоги немайнового характеру, поданою фізичною особою у цій справі становить 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати (551, 20 грн), встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01 січня 2016 року, тобто 1 378, 00 грн.
Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми. 
У касаційній скарзі заявник зазначає, що відповідно до пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання, зокрема касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 оскаржуються рішення судів першої та апеляційної інстанції повністю, якими вирішено права як малолітніх, неповнолітніх осіб так і заявника.
Отже, ураховуючи, що заявник просить переглянути у касаційному порядку рішення судів першої та апеляційної інстанції повністю, доводи касаційної скарги містять посилання порушення прав заявника оскаржуваними рішеннями, заявнику необхідно сплати судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 102, 40 грн (551, 20 грн*200 %).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/ Печерський район/22030102, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України 
«Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від судового збору відповідно до закону.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Суд роз`яснює, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 04 жовтня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа - служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом зобов`язання виселення, залишити без руху.
Надати для усунення зазначених недоліків строк до 27 квітня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                 С. О. Погрібний