ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5064/20 Справа № 177/2542/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 177/2542/15

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 , 
відповідачка -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на  рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року, яке ухвалене суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 10 березня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року  ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна у натурі.
Позовна заява обґрунтована тим, що вони з відповідачкою ОСОБА_2 є сестрами. Їх батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мати ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті їх батьків, ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за батьківським заповітом перейшли у володіння на правах рівної спільної часткової власності земельна ділянка, загальною площею 0.15га, та житловий будинок, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_8 , відмовилася від своєї частини спадкового майна на користь ОСОБА_2 . 
Згідно з цим власниками вказаного спадкового майна є ОСОБА_2 , із часткою 2/3 та ОСОБА_7 , у розмірі 1/3 частини. 
На теперішній час у сторін виник спір у користуванні спадковим майном, у зв`язку із чим, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд поділити житловий будинок з господарчими спорудами А-1 – загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 59,6 кв.м.; Б- л/кухні; В- сарай; Г-гараж; Д - вбиральня; Е - подвал; № 1-3 забори; І – водоколонка; ІІ- замощення, за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі між власниками і виділити ОСОБА_4 , 1/3 частину житлового будинку і господарчих споруд, а саме: кухню 1-2, площею 10,80 кв.м. та житлову кімнату 1-3 площею 19.40 кв.м., а також гараж, який на технічному плані домоволодіння, позначений літерою «Г», забори, які позначені на технічному плані № 1-3 та замощення ІІ залишити в спільному користуванні.
У жовтні 2016 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки та, уточнивши позовні вимоги, просила суд провести розподіл в натурі між власниками відповідно до 2/3 та 1/3 частин, земельну ділянку, площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , без жодних сумісних частин, з урахуванням розташованих на ній будинку, та господарчих споруд. ОСОБА_9 : кімнати «1-5», розміром 13,10 кв.м, та «1-4», розміром 11,50 кв.м., спільною житловою площею 24,60 кв.м.; господарські приміщення: сарай «В», розміром 18,10 кв.м., вбиральню «Д», розміром 1,2 кв.м., спільною площею 19,3 кв.м., паркан № 1 довжиною 5 м. Виділити ОСОБА_2 : кімнати «1-6», розміром 15,60 кв.м. та «1-3», розміром 19,40 кв.м., спільною житловою площею 35,00 кв.м.; допоміжні приміщення: кухню «1-2», розміром 10,60 кв.м., коридор «1-1», розміром 6,50 кв.м, ванну «1-7», розміром 4,20 кв.м., спільною площею 21,3 кв.м.; господарські приміщення: гараж «Г», розміром 23,4 кв.м., літню кухню, розміром 24,98 кв.м., підвал «Е», водоколонку «І», спільною площею 48,38 кв.м.; паркан №1, довжиною 7 м., паркан № 2,3, замощення ІІ.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна у натурі - задоволено.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки – задоволено.
Проведено розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з варіантом № 2 висновку будівельно-технічної експертизи № 3508/3509/18-27/2828/28/29/19-27 від 16.07.2019.
ОСОБА_9  у власність в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , наступні приміщення: підсобне приміщення «1-2 кухня», площею 10,60 кв. м. вартістю 30140,00 грн.; житлове приміщення «1-3 кімната», площею 19,40 кв. м. вартістю 55162 грн. Всього 30,00 кв.м., вартістю 85302,00 грн., що складає 17/50 частин в будинку з господарськими будівлями.
ОСОБА_9  у власність господарські будівлі та споруди, у вигляді: гаражу літ. «Г», вартістю 27210, 00 грн.; Ѕ частини огорожі №1, вартістю 809,00 грн; Ѕ частини воріт №2, вартістю 1487,00 грн.; Ѕ частини воріт літ. №2, вартістю 1147,50 грн.; Ѕ частини водоколонки І, вартістю 817,50 грн.; Ѕ частини замощення ІІ, вартістю 4009,50 грн., всього на суму 35480,50 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_4  на користь  ОСОБА_2   для врівноваження вартості ідеальних часток, за зменшення її ідеальної частки на 3/1000, грошову компенсацію у розмірі 1137 гривень 17 копійок.
Виділено  ОСОБА_2  у власність в домоволодінні розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , наступні приміщення: підсобне приміщення «1-1 коридор», площею 6,50 кв. м., вартістю 18482,00 грн.; житлове приміщення «1-4 кімната», площею 11,5 кв. м., вартістю 32699,00 грн.; житлове приміщення «1-5 кімната», площею 13,10 кв. м., вартістю 37248,00 грн.; житлове приміщення «1-6 кімната», площею 15,6 кв. м., вартістю 44357,00 грн.; підсобне приміщення «1-7 вбиральня поєднана», площею 4,20 кв. м. вартістю 11942,00 грн. Всього 50,90 кв.м., вартістю 144728,00 грн., що складає 33/50 частин в будинку з господарськими будівлями.
Виділено  ОСОБА_2   у власність господарські будівлі та споруди, у вигляді: літньої кухні літ. «Б», вартістю 47333,00 грн.; підвалу літ. «Е», вартістю 10589,00 грн.; сараю літ. «В», вартістю 20888,00 грн.; вбиральні літ. «Д», вартістю 6345,00 грн.; Ѕ частини огорожі №1, вартістю 809,00 грн.; Ѕ частини воріт №2, вартістю 1487,00 грн.; Ѕ частини воріт літ. №2, вартістю 1147,50 грн.; Ѕ частини водоколонки І, вартістю 817,50 грн.; Ѕ частини замощення ІІ, вартістю 4009,50 грн., всього на суму 93425,50 грн.
Виділено в натурі та передано у приватну власність ОСОБА_4 частину земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 122881300:01:001:1246, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 448,90 кв.м, позначену в плані поділу земельної ділянки, відповідно до варіанту № 2 - синім кольором.
Виділено в натурі та передано у приватну власність  ОСОБА_2  частину земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 122881300:01:001:1246, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 948,79 кв.м, позначену в плані поділу земельної ділянки, відповідно до варіанту № 2- зеленим кольором.
Залишено в спільному користуванні ОСОБА_4 , та  ОСОБА_2   частину земельної ділянки, загальною площею 0,15 га, для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 122881300:01:001:1246, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 102,0 кв.м, по Ѕ частині, кожному, позначену в плані поділу земельної ділянки, відповідно до варіанту № 2 - білим кольором.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не досліджував та не з`ясовував відсутність можливості розподілу житлового будинку, та не взяв до уваги, що ідеальна частка позивачки в спірному будинку складає 1/3, що становить 26,97 кв.м., що є меншим за мінімальну необхідну площу однокімнатної квартири, а тому позивачці неможливо виділити таку площу та неможливо відповідно розділити будинок. Також, відповідачка в апеляційній скарзі вказує й на те, що у ОСОБА_4 є чотирьохкімнатна квартира та вона ніколи й не намагалася вирішувати питання щодо користування спадковим майном, не довела порушення її права на батьківську спадщину стороною відповідача, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені.
На думку відповідачки, позивачка в даному випадку не має права на одержання грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості її частки, згідно ч. 2 ст. 364 ЦПК України, оскільки відсутня можливість розподілу будинку.
Відповідачка наголошує на тому, що висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили та містить варіанти поділу будинку, які суперечать державним будівельним нормам.
Крім того, суд відмовив стороні відповідача у витребуванні та дослідженні відомостей про перебування позивачки на обліку в Криворізькому психоневрологічному диспансері, що, на думку відповідачки, спростувало б абсурдність вимог позивачки, які стосуються її тверджень про порушення її права на батьківську спадщину, на підставі яких судом взагалі було відкрито провадження у справі.
Суд не розглянув питання та не прийняв рішення про стягнення судових витрат, які відповідачка понесла через зловживання позивачкою своїми процесуальними правами, згідно поданої відповідачкою заявою №297/20 від 13.01.2020 року та не зазначив про це в оскаржуваному рішенні суду.
Також, апеляційна скарга обгрунтована тим, що суддя ОСОБА_10 ухилилась від повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, чинила перешкоди представнику відповідачки при оголошенні заперечень на її дії, не прийняла своєчасно відповідні ухвали суду на зауваження на протоколи судових засідань, вирішивши їх одночасно та всі разом.
Порушення судом норм матеріального права, на думку відповідачки, полягає в тому, що фактично було зменшено частку часткової власності відповідачки та перетворено часткову власність відповідачки в сумісну, з чим вона не згодна категорично. Замість виділу в натурі частки спадщини позивачці, експерти, думку яких врахував суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення суду, перетворили житловий будинок в гуртожиток та запропонували варіанти поділу, які не відповідають будівельним та санітарним нормам. Зокрема, експерти не врахували вартості зовнішніх інженерних комунікацій, оскільки у вибраному позивачкою варіанту поділу АДРЕСА_2 2 в частині спадщини, позивачці залишились газ, вода, електрика, каналізація (підвід цих комунікацій та лічильники), у зв`язку з чим відповідачка буде змушена вкласти величезні кошти в розробку проектів та проведення робіт по їх прокладенню. При такому поділі зменшується цінність частини будинку відповідачки. При цьому, вона наполягає на тому, що будинок є взагалі неподільною річчю та поділу не підлягає.
Відповідачкою надано доповнення до апеляційної скарги та додатково до доводів апеляційної скарги зазначено про те, що судом невірно зазначено у резолютивній частині про задоволення її позовних вимог та не взято до уваги, що нею заявлявся позов про поділ домоволодіння без жодних сумісних частин, а також суд не правильно поділив земельну ділянку та фактично залишив частину ділянки у спільному користуванні. При цьому, зазначає, що позивачка перебуває у родинних відносинах з керівником апарату Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу та є першою дружиною чоловіка Голови Криворізького районного суду Дніпропетровської області, тому судовий процес проводився та судове рішення прийнято з масою порушень. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Зайку П.К., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 (т. 1 а.с.9).
ОСОБА_5 за життя на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.51, т.2 а.с.114-130).
Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 а.с. 72-75), загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 59,6 кв.м., останнє складається з: підсобного приміщення «1-1 коридор», площею 6,50 кв.м; підсобного приміщення «1-2 кухня», площею 10,60 кв. м; житлового приміщення «1-3кімната», площею 19,40 кв.м; житлового приміщення «1-4 кімната», площею 11,5 кв.м; житлового приміщення «1-5 кімната», площею 13,10 кв.м; житлового приміщення «1-6 кімната», площею 15,6 кв. м; підсобного приміщення «1-7 вбиральня», площею 4,20 кв. м.
Відповідно до характеристики господарських будівель та споруд (т.1 а.с.74), на території домоволодіння розташовані: літня кухня літ. «Б»; сарай літ. «В»; гараж літ. «Г»; вбиральня літ. «Д»; підвал літ. «Е»; огорожа №1-3; водо колонка І; замощення ІІ.
Згідно Державного акта серії ДП Кв 000821 (т. 1 а.с.41), ОСОБА_5 належала земельна ділянка, загальною площею 0,15 га, (кадастровий номер 1221881300:01:001:1246 (т. 2 а.с.114-146), для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_5 , спадщину у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтв про право на спадщину (т. 1 а.с. 10, 180), отримали ОСОБА_11 , яка в ході розгляду справи, змінила прізвище на ОСОБА_4 - ОСОБА_12 (т. 1 а.с.150),  в розмірі 1/3 частки, та ОСОБА_2 , в розмірі 2/3 частки, з урахуванням 1/3 частки, від якої на користь неї відмовилася ОСОБА_8 .
Відповідно до висновку експертів Кропивницького відділення  Кивїського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення комісійної оціночно-будівельної, оціночно-земельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 3508/3509/18-27/2828/2829/19-27 від 16.07.2019 року (т. 3 а.с.17-54), ринкова вартість домоволодіння, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , станом на момент проведення оцінки, складає 501613,00 грн., без урахування ПДВ у тому числі:  вартість земельної ділянки, загальною площею 0.15 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що входить до складу об`єкта дослідження складає 147 995.00 грн. без урахування ПДВ;   вартість земельних поліпшень (узаконених будівель і споруд), що припадають на житловий будинок,  загальною площею 80,9 кв.м., складає 353 618,00 грн. без урахування ПДВ. 
Згідно чинних в Україні Державних будівельних норм технічно неможливий ідеальний поділ домоволодіння (сумісного будинку, господарчих споруд, земельної ділянки) розташованого за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками, відповідно до належним їм часток 1 /3 та 2/3 частини з самостійним входом, тому експертами надано декілька варіантів поділу домоволодіння з відступом від ідеальних часток.
Згідно з Варіантом №1 поділу, частка Співвласника з ідеальною часткою 1/3 менше на 1/25 за його ідеальну частку, відповідно грошова компенсація по залишковій вартості складає 14 194,83 грн., а відповідно до ринкової вартості складає 14 144,42 грн., яку Співвласник з ідеальною часткою 2/3 повинен сплатити Співвласнику з ідеальною часткою 1/3 за зменшення його ідеальної частки на 1/25.
Згідно з Варіантом №2 поділу частка Співвласника з ідеальною часткою 1/3 більше на 3/1000 за його ідеальну частку, відповідно грошова компенсація по залишковій вартості складає 1 137,17 грн., а поранковій вартості складає 1060,845 грн., яку Співвласник з ідеальною часткою 1/3 повинен сплатити Співвласнику з ідеальною часткою 2/3 за зменшення його ідеальної частки на 3/1000.
Згідно з Варіантом №3 поділу частка Співвласника з ідеальною часткою 1/3 більше на 1/50 за його ідеальну частку, відповідно грошова компенсація по залишковій вартості складає 8052,17 грн., а по ринковій вартості складає 7 072,36 грн., яку Співвласник з ідеальною часткою 1/3 повинен сплатити Співвласнику з ідеальною часткою 2/3 за зменшення його ідеальної частки на 1/50.
Співвласник з ідеальною часткою 1/3 має технічну можливість зробити прибудову до своєї частини житлового будинку для добудови допоміжних приміщень, згідно з чим йому необхідно отримати дозвіл у відповідних органах. Вартість прибудови експертами не враховується.
Задовольняючи позовні вимоги та розподіляючи між сторонами в натурі домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 1221881300:01:001:1246, для обслуговування цього житлового будинку, суд виходив з міркувань вибору часток з найбільш приближеною до ідеальної частки кожному з меншою компенсацією до врівноваження різниці, обравши Варіант поділу №2, де різниця сплати для врівноваження ідеальної частки склала 1137,17 грн., які власник 1/3 частки спадкового майна повинен компенсувати власнику 2/3 частки спадкового майна.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Аналогічні положення закріплено й у статті 321 ЦК України. 
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Частинами 1,2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Таким чином, з вище наведеного видно, що житловий будинок, розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , являється спільною частковою власністю сторін.
Відповідно до ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно ст. 361 ЦК України також зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Положенням ст. 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до вимог ст.364 ЦК України, сторони у справі, позивачка  ОСОБА_4 , як співвласник 1/3 частини спірного будинку, та відповідачка   ОСОБА_2 , як співвласник 2/3 частин спірного будинку, мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки, учасники спільної часткової власності мають права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 03 квітня 2013 року, справа № 6-12цс13, а також постанові від 23 січня 2019 року у справі № 757/24164/17-ц.
Відповідно до висновку експертів Кропивницького відділення Кивїського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення комісійної оціночно-будівельної, оціночно-земельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 3508/3509/18-27/2828/2829/19-27 від 16.07.2019 року, визначити технічно можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням рівності частин співвласників не вбачається можливим. Проте, технічно можливими є варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в близьких до ідеальних частках з відповідною компенсацією за відступ від частки тому із співвласників, частка якого буде меншою.
Вказаний експертний висновок є джерелом доказів, згідно норм статті 76 ЦПК України, та в даному випадку містить інформацію щодо предмета доказування, якому судом першої інстанції було надано належну оцінку, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили та містить варіанти поділу будинку, які суперечать будівельним нормам.
Обираючи варіант розподілу спірного домоволодіння АДРЕСА_4 , суд першої інстанції правильно врахував вищевказану неможливість розподілу домоволодіння відповідно до ідеальних часток співвласників, незначне відхилення від ідеальних часток співвласників, можливість нормального ізольованого користування співвласниками будинком за умови проведення мінімальних будівельних та ремонтно-будівельних робіт,  без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, а також ту обставину, що обґрунтованих заперечень проти цього варіанту розподілу житлового будинку відповідачка ОСОБА_2 не надала.
Відповідачка ОСОБА_2 , заперечуючи проти розподілу домоволодіння в натурі за Варіантом №2 не довела належними та допустимими доказами, що обраним варіантом розподілу житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, порушуються її права та законні інтереси, як власника. Здійснюючи розподіл за вказаним варіантом суд, з огляду на встановлені обставини справи, врахував інтереси усіх сторін щодо порядку користування таким спірним майном, та не обмежув прав відповідачки.
У вказаному випадку втручання у право власності у вигляді виділу частки в натурі є виправданим, оскільки воно здійснено з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес), на підставі закону, з дотриманням вимог співмірності і пропорційності, з виплатою належної компенсації.
Колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неврахування того, що позивачка немає права на одержання грошової компенсації, а відповідачка не надавала згоди на одержання грошової компенсації, оскільки, в результаті поділу (виділу) домоволодіння, позивачці ОСОБА_1 передається частина жилого будинку, яка перевищує її частку, що зобов`язує суд стягнути з неї відповідну грошову компенсацію на користь іншого співвласника, тобто на користь ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про те, що ідеальна частка позивачки в спірному будинку складає 1/3, що становить 26,97 кв.м., що є меншим за мінімальну необхідну площу однокімнатної квартири, а тому позивачці неможливо виділити таку площу та неможливо відповідно розділити будинок, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відповідно до вищенаведених правових норма та роз`яснень, викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності, тобто такий виділ жодним чином не пов`язується із площею домоволодіння, яке підлягає поділу.
Отже, після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них», й зазначені вимоги дотримано судом першої інстанції при поділі спірного домоволодіння між сторонами.
Щодо доводів сторони відповідача про необхідність попереднього отримання сторонами дозвільних документів на перепланування будинку, переобладнання будинкових мереж та комунікацій, колегія суддів вказує, що отримання документів, які дають право на виконання такого виду робіт є питанням способу та порядку виконання судового рішення.
Судовим експертом запропоновано декілька варіантів поділу домоволодіння, при цьому у висновку зазначено, що усі інженерні комунікації необхідно обладнати для кожного із співвласників окремо, згідно наданого варіанту розподілу та погодити і затвердити у місцевих уповноважених установах.
Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_4 є чотирьохкімнатна квартира та вона ніколи й не намагалася вирішувати питання щодо користування спадковим майном, не довела порушення її права на батьківську спадщину стороною відповідача, а тому позовні вимоги не можуть бути задоволені, колегією суддів відхиляються, оскільки наявність у власності позивачки іншого нерухомого майна не має правового значення для вирішення даного спору, а її право на звернення до суду з даним позовом визначено ст. 364 ЦК України, якою закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому, необхідно зауважити, що заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачка фактично підтверджує наявність між сторонами спору, який не може бути вирішений в позасудовому порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що поділ житлового будинку без втрати його цільового призначення технічно неможливий, безпідставні та спростовуються вищевикладеним.
Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Тобто, виходячи з наведеного, земельна ділянка, загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 1221881300:01:001:1246, для обслуговування спірного житлового будинку, теж підлягає поділу між сторонами пропорційно до часток спадкоємців у праві власності жилого будинку, і доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно залишив частину земельної ділянки у спільній власності сторін колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне. 
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними, співвласників житлового будинку.
Відповідно до частини четвертої статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.
Нерухомий характер земельної ділянки зумовлює ту обставину, що виділення частки співвласника являє собою окремий випадок поділу спільної сумісної ділянки. 
Це випливає із закріпленого у частині п`ятій статті 89 ЗК України положення, згідно з яким поділ земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. 
Відхилення від рівності часток може мати місце при поділі за судовим рішенням земельної ділянки між співвласниками житлового будинку, під час якого буде встановлено, що конфігурація земельної ділянки або інші обставини не дають змоги забезпечити реальну рівність часток учасників спільної сумісної власності.
Таким чином, враховуючи те, що цільовим призначенням земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 1221881300:01:001:1246, є обслуговування житлового будинку, її поділ має відбуватися відповідно до поділу домоволодіння між співвласниками та не порушувати права жодного із них на користування своєю частиною спірної домоволодіння, що можливо забезпечити лише шляхом поділу земельної ділянки згідно Варіанту №2 і доводи апеляційної карги правильність висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують, як і не містять жодного варіанту поділу земельної ділянки, який би задовольнив сторону відповідачки по справі ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд відмовив стороні відповідача у витребуванні та дослідженні відомостей про перебування позивачки ОСОБА_1 на обліку в Криворізькому психоневрологічному диспансері, що, на думку відповідачки, спростувало б абсурдність вимог позивачки, які стосуються її тверджень про порушення її права на батьківську спадщину, на підставі яких судом було відкрито провадження у справі, колегією суддів до уваги не приймаються, як такі, що не мають відношення до предмету доказування у даному спорі.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не розглянув питання та не прийняв рішення про стягнення судових витрат, які відповідачка понесла через зловживання позивачкою своїми процесуальними правами, згідно поданої відповідачкою заявою №297/20 від 13.01.2020 року та не зазначив про це в оскаржуваному рішенні суду, колегією суддів не приймаються, оскільки, як слідує з матеріалів справи, провадження у даній справі було відкрито у жовтні 2015 року, у зв`язку з чим заява відповідачки ОСОБА_2 №297/20 від 13.01.2020 року не могла бути предметом даного судового розгляду. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_10 . ухилилась від повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, чинила перешкоди представнику відповідачки при оголошенні заперечень на її дії, не прийняла своєчасно відповідні ухвали суду на зауваження на протоколи судових засідань, вирішивши їх одночасно та всі разом, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно зазначено у резолютивній частині оскаржуваного рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та не взято до уваги, що нею заявлявся позов про поділ домоволодіння без жодних сумісних частин, не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, оскільки це не призвело до неправильного вирішення спору, а, згідно положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Аргументи апеляційної скарги, з урахуванням доповнень до неї, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів   та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,   - залишити без задоволення. 
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2020 року.
Головуючий: 

Судді: