ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/523/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/1655/18 Категорія: 310000000 	Коваль А.Б. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Храпко В. Д. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       19 березня 2020 року  м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Храпка В.Д., 
       Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря        Матюхи В.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Коваля А.Б.., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про звільнення від сплати аліментів, -

                                        в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Уманський МВ ДВС ГТУ юстиції у Черкаській області про звільнення від сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що у квітні 2005 року він познайомився з ОСОБА_2 . З її слів він дізнався, що вона перебувала у шлюбі та має дитину – сина ОСОБА_3 , 2004 року народження. З літа 2005 року позивач почав проживати разом з відповідачкою. Також з її слів йому стало відомо, що вона отримує допомогу як малозабезпечена (мати одиначка) з дня народження своєї дитини і до 2013 року.
З травня 2014 року вони припинили спільне проживання, стали проживать окремо, а 12 серпня 2014 року склали розписку про отримання грошових коштів за розподіл спільно набутого майна під час громадянського шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За змістом розписки син - ОСОБА_3 , 2004 року народження, залишається проживати з матір`ю, ОСОБА_4 , підтримки та утримання (виплату аліментів) не потребує. 
З виконавчої служби позивач отримав повідомлення про заборгованість по аліментам на користь сина ОСОБА_3 .
Наразі йому відомо, що потайки, без його відому у 2008 році з нього було стягнуто і збільшено аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина відповідачки ОСОБА_5 .
Оскільки він не являється батьком ОСОБА_3 просив звільнити його від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 100 гривень щомісячно на користь ОСОБА_2 , починаючи з 08 квітня 2008 року до повноліття дитини за рішенням Уманського міськрайонного суду від 16 квітня 2008 року та за рішенням Уманського міськрайонного суду від 21 серпня 2008 року, яким збільшено розмір аліментів та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із розміру 100 грн. до ј частини всіх видів його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімум на дитину відповідного віку щомісячно до його повноліття, починаючи з 12 серпня 2008 року.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, яке підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, яку суд визнав встановленими і невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що у рішенні суду не вказано, що він є батьком дитини, у матеріалах справи немає належного доказу про визнання його батьком сина відповідачки. Те, що він не є батьком ОСОБА_3 підтверджується повідомленням Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані від 14 січня 2015 №28/08-02-04-06 та свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , в яких відсутній запис про те, що він являється батьком останнього.
Крім того, зазначає, що суд не взяв до уваги його матеріальний стан, поганий стан здоров`я позивача та його матері.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку  про залишення без задоволення  апеляційної скарги по наступних підставах.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 квітня 2008 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 100 грн. щомісячно на користь ОСОБА_2 , починаючи з 08 квітня 2008 року до повноліття дитини.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2008 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини задоволено та збільшено розмір аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із розміру 100 грн. до ј частини всих видів його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до його повноліття, починаючи з 12 серпня 2008 року. 
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тому факт, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3 до його повноліття доказуванню не підлягає.
Як вбачається із копії судових рішень про стягнення аліментів позивач ОСОБА_1 в судових засіданнях приймав участь і не заперечував проти позову.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Вказана норма закону передбачає зміну розміру аліментів, а не звільнення від сплати аліментів. Звільнення від сплати аліментів вказана норма закону не передбачає. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Позивач не довів суду про значне погіршення здоров`я, яке перешкоджає йому забезпечувати власні потреби на лікування після сплати аліментів. Не може бути підставою для звільнення від сплати аліментів і захворювання його матері.
Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст.  374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 грудня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: