ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

13 квітня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №592/14822/19 
Номер провадження 22-ц/816/921/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кирилкіна Радіона Олеговича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 лютого 2020 року в складі судді Катрич О.М., ухваленого у м. Суми,

                                                         в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2019 року, ОСОБА_1 просив визнати за ним право особистої приватної власності на кв. АДРЕСА_1 , вирішити питання судових витрат.
Свої вимоги мотивував тим, що з 11.04.2014 року по 09.08.2019 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 23.11.2011 року позивачем за особисті кошти було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яку 14.08.2017 року було продано та в цей же день придбано іншу квартиру АДРЕСА_1 . Вказує, що хоча дана квартира і була придбана в період шлюбу, однак є його особистою власністю, так як придбана за його особисті кошти, тому і звернувся до суду з даним позовом, оскільки мирним шляхом даний спір врегулювати з відповідачем не вдається.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.02.2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки представник відповідача позовні вимоги не визнавав, вказуючи, що спірна квартира придбано в шлюбі в інтересах сім`ї, тому позивач і звернувся до суду з позовом з наданням доказів, що спірна квартира придбана за його особисті кошти. Крім того, встановлення права особистої приватної власності на спірну квартиру узгоджується з нормами права та сприятиме захисту майнових прав позивача. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки сторони проживали у шлюбі, вели спільне господарство, мали спільний побут, від шлюбу мають дочку, а дана квартира була придбана для їх спільного проживання. Зазначає, що до купівлі спірної квартири позивач майже ніде офіційно не працював, а утриманням сім`ї займалась відповідач. Крім того, договір купівлі-продажу спірної квартири вчинений за її згоди, а заява, що квартира придбана за особисті кошти позивачем, відповідачем не надавалась. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державну реєстрацію права власності здійснено за позивачем, а з вказаних стороною позивача обставин не встановлено, що право власності на квартиру оспорюється, порушується або не визнається відповідачем, та потребує захисту.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.
Як вбачається із цивільної справи, що сторони у справі 11.04.2014 року зареєстрували шлюб, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.08.2019 року було розірвано (а.с. 12, 43, 44).
На підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В. 23.11.2011 року, позивачу ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_2 (а.с. 26).
14.08.2017 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 вказану квартиру АДРЕСА_2 Суми за ціною 149 093,00 грн. Договір купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н.М. (а.с. 14-15).
Цього ж дня - 14.08.2017 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 Суми за ціною 99 852,00 грн. Договір купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н.М. (а.с. 10-11).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 на праві приватної власності (а.с. 38).
Підставами позовних вимог ОСОБА_1 є визнання за ним права особистої приватної власності на вказану квартиру, у зв`язку з тим, що вона набута ним у період шлюбу, але придбана за кошти отриманих з відчуження особистого нерухомого майна (квартири).
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю між сторонами спору з приводу вказаної квартири, оскільки такий позов може бути пред`явлений одним із подружжя у разі оспорення презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача в судовому засіданні та сама відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечували проти задоволення позову.
Як вже зазначалось, нормами сімейного законодавства визначена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (ст. 60 СК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Отже, у разі придбання майна одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжю особисто, виключається належність такого майна до спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи приведені норми матеріального та процесуального права, а також докази, надані позивачем, зокрема, договір купівлі-продажу належної ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_2 , яка була відчужена останнім у день придбання спірної квартири АДРЕСА_1 , факт отримання ОСОБА_1 коштів у розмірі 149 093,00 грн за відчуження квартири АДРЕСА_2 , вартість придбаної спірної квартири - 99 852,00 грн, а також відсутність доказів про істотне збільшення вартості спірної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя (ст. 62 СК України), колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що спірна квартира була придбана за особисті кошти позивача ОСОБА_1 , тому є його особистою приватною власністю.  
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції припустився помилки в застосуванні приведених норм матеріального права, не врахував ціну продажу належної на праві приватної власності ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 та факт відчуження останнім даної квартири в один день з придбанням спірної квартири, при відсутності доказів з боку відповідача проте, що гроші за які були придбана квартира АДРЕСА_1 ,придбана  за  гроші отримані від продажу  в один день власної квартири.  
Посилання у відзиві на апеляційну скаргу не заслуговують на увагу, оскільки матеріалами справи доведено, що спірна квартира була придбана саме за особисті кошти позивача, які отримані внаслідок відчуження ним особистого нерухомого майна, тобто було встановлено обставини, що є предметом доказування при застосуванні ст. 57 СК України. Протилежного відповідачем, у відповідності до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, доведено не було, а сам по собі факт надання останньою згоди на придбання спірної квартири не може свідчити про поширення на майно режиму спільної сумісної власності подружжя. 
Щодо заперечень відповідача, що квартира була придбана в шлюбі і в інтересах сім`ї спростовуються п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу, яка передбачає, що особистою приватною власністю чоловіка є майно, набуте ним, за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто. Матеріалами справи доведено, що квартира АДРЕСА_1 . Суми була придбана за особисті гроші позивача, отримані від продажу квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності, а тому його вимоги щодо визнання придбаної за час шлюбу з відповідачем квартири, майном його особистої приватної власністі ґрунтуються на законі. 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 підлягає стягненню у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору 998,52 грн за подання позову та 1497,78 грн - за подання апеляційної скарги.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                                     п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кирилкіна Радіона Олеговича задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору 998,52 грн за подання позову та 1497,78 грн - за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -                                                                                        С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                     О.Ю. Кононенко

                                                                                                                В.І. Криворотенко