ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року	Львів	Справа № 608/249/20 пров. № А/857/4547/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І., 
за участю секретаря судового засідання                    Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2020 року (головуючий суддя Яковець Н.В., м. Чортків) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти 2 батальйону 9 управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Левенця Олександра Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до інспектора роти 2 батальйону 9 управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Левенця Олександра Сергійовича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції в якому просив скасувати постанову серії НК № 543485 від 16.01.2020.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2020 року позов задоволено, скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серія НК №543485 від 16.01.2020  року, винесену інспектором роти 2 батальйону 9 ГУНП в Тернопільській області ДПП лейтенантом Левенець Олександром Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку, та просить скасувати таке і винести нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувану постанову виносив інспектор роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Левенець Олександр Сергійович. Матеріалами справи встановлено, що поліцейським патрульної поліції встановлена особа правопорушника, ступінь його вини та інші обставини, жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем на місці вчинення правопорушення не надано, постанова винесена згідно ст.258 КУпАП.
Таким чином апелянт вважає, що складена поліцейським постанова є належним і допустимим доказом правомірності рішення, дій відповідача по справі, з матеріалів справи не встановлено порушень під час її складання, які були б беззаперечною підставою для її скасування.
Позивачем не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом.
Відтак доказів упередженості відповідача щодо позивача не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.
Таким чином, сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Пояснення позивача в адміністративному позові вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача.
Позивачем не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом.
Таким чином, поліцейський, як посадова особа яка виконує посадові інструкції, оцінивши докази щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись чинними нормативно-правовими актами України та своєю правосвідомістю, встановив порушення позивачем Правил дорожнього руху України та виніс відповідну постанову. Дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи вчинено не було. Штраф накладено за ч. 6 ст. 121 КУпАП, ч.І ст. 126 КУпАП в межах санкції за ці правопорушення.
Вказані вище обставини свідчать про недоведеність позивачем відсутності у його діях порушення вимог ПДР України, що у свою чергу свідчить про доведеність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, за яке позивача було піддано адміністративному стягненню.
Частина 1 ст. 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КУпАП. Позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість його вимог. Докази, які містяться в матеріалах справи навпаки доводять вину позивача, однак судом першої інстанції до уваги не взяті, що свідчить про формальний підхід до розгляду справи.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2020 року лейтенантом поліції Левенець Олександром Сергійовичем складено постанову по справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної  відповідальності у зв`язку із керуванням транспортного засобу марки Ауді 100, д.н.з, НОМЕР_1 з державним номерним знаком, який не достатньо освітлювався та на вимогу не пред`явив посвідчення водія, чим порушив ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки, згідно відеозаписів з автомобільного реєстратора і нагрудної камери поліцейського, який міститься в матеріалах справи, неможливо встановити, хто керував транспортним засобом, оскільки згідно даних відеозаписів позивач знаходився на пасажирському місці, а його дружина стверджувала, що вона керувала транспортним засобом, а тому не можливо встановити, що саме позивачем вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Однак, задовольняючи позовні вимоги суд не врахував положення п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, згідно якого за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід змінити, доповнивши його резолютивну частину: «провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.», а в решті рішення залишити без змін.
Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково, рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2020 року по справі № 608/249/20 змінити, доповнивши його резолютивну частину: «провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити».
У решті рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 18 березня 2020 року по справі № 608/249/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.  

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Т. І. Шинкар