ПОСТАНОВА
Іменем України

19 березня 2020 року 
м. Київ
справа №640/5095/19
адміністративне провадження №К/9901/26144/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача          Саприкіної  І.  В., 
суддів                    Кравчука  В.  М., Стародуба  О.  П.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Ключкович  В.  Ю., судді: Парінов  А.  Б., Беспалов  О.  О.) від 31  липня 2019  року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У березні 2019  року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.  Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони), в якому просив:
- визнати протиправними дії Міноборони щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25  грудня 2013  року №  975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;
- скасувати рішення Міноборони від 26 жовтня 2018 року у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
- зобов`язати Міноборони призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25  грудня 2013  року №  975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.
Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 27 травня 2019  року позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Міноборони, оформлене протоколом засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 26  жовтня 2018  року №  104, у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Зобов`язав Міноборони повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25  грудня 2013  року №  975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Міноборони оскаржило його в апеляційному порядку.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2019 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху у зв`язку з несплатою останнім судового збору за подання такої скарги та надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з моменту отримання цієї ухвали.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 31 липня 2019 року повернув апеляційну скаргу Міноборони відповідно до ч.  2 ст.  298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з ненаданням документу про сплату судового збору.
Не погодившись з таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Міноборони звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019  року і направити справу для продовження розгляду до цього ж суду.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, відповідач стверджує, що 26 липня 2019 року ним було подано до суду апеляційної інстанції заяву про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, а 30 липня 2019 року надано платіжне доручення від 24 липня 2019  року №  248/1101, а тому, на думку скаржника, апеляційний суд повертаючи апеляційну скаргу Міноборони неврахував зазначених обставин, чим порушив норми процесуального права.
07 жовтня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відкрив касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 18 березня 2020 року призначив її до розгляду.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлені вимоги до апеляційної скарги, зокрема, п. 1 ч. 5 якої передбачено необхідність додання до апеляційної скарги документа про сплату судового збору.
За ч. 2 ст. 298 КАС України передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 296 цього Кодексу, застосовуються правила ст.  169 цього Кодексу, відповідно до яких апеляційна скарга залишається без руху і скаржнику надається строк для усунення її недоліків до десяти днів з дня вручення ухвали.
Як убачається з матеріалів справи, залишаючи апеляційну скаргу Міноборони без руху, суд апеляційної інстанції виходив з того, що така не відповідає вимогам, встановлених ст. 296 КАС України, оскільки до неї не додано документа про сплату судового збору. При цьому, фактичними обставинами, що зумовили ухвалення оскаржуваного судового рішення про повернення апеляційної скарги Міноборони, стало неусунення відповідачем недоліків апеляційної скарги у строк, установлений ухвалою від 01 липня 2019 року.
Проте, колегія суддів вважає висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги передчасними, виходячи з такого.
Згідно ч. 5 ст. 298 КАС України питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданої до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З матеріалів справи вбачається, що ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду про залишення апеляційної скарги без руху постановлена 01 липня 2019 року.
Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №  0102927368576 зазначену ухвалу суду позивачем отримано 16 липня 2019  року, а тому саме від цієї дати повинен рахуватись десятиденний строк, встановлений судом для усунення недоліків апеляційної скарги, і закінчується такий строк 26 липня 2019 року.
Поряд з цим, як підтверджено матеріалами справи, 26 липня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Міноборони про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, мотивуючи тим, що 24 липня 2019 року відповідачем сформовано платіжне доручення про сплату судового збору за подання цієї апеляційної скарги, проте станом на 26 липня 2019  року вказане платіжне доручення ще не було повернуто до Міноборони з відміткою органу Державної казначейської служби України. 
При цьому, як убачається з матеріалів справи, 29 липня 2019 року Державною казначейською службою України повернуто до Міноборони зазначене платіжне доручення з відповідною відміткою, а 30 липня 2019 року скаржником направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги разом з платіжним дорученням від 24 липня 2019  року №  248/1101.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником було вчинені усі залежні від нього дії щодо виконання вимог ухвали від 01 липня 2019 року, а тому, повертаючи Міноборони апеляційну скаргу, судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що, в свою чергу, призвело до постановлення незаконної ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019  року - скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду.
Керуючись ст. 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2019  року скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії направити до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                І.  В.  Саприкіна
Судді:                                                                                                    В.  М.  Кравчук
                                                                                                    О.  П.  Стародуб