ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3719/20 Справа № 202/8246/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Пивоварової А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк», який є правонаступником акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Державний реєстратор Дніпропетровської філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Молчанов Сергій Олександрович, про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: Державний реєстратор Дніпропетровської філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Молчанов Сергій Олександрович, про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.2-7).
       10 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив суд заборонити Акціонерному товариству “Укрсоцбанк” та будь-яким іншим способом відчуження квартири АДРЕСА_1 до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили.
       Зазначає, що вказане майно є предметом спору по даній цивільній справі. На теперішній час він втратив право власності на належне йому нерухоме майно та звернувся за судовим захистом свого права власності. Незастосування такого заходу забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с.55-58).
       Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково.
       Вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт, шляхом заборони Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» та будь-яким іншим особам, відчуження квартири АДРЕСА_1 , до ухвалення рішення по справі та набрання ним законної сили (а.с.71-74).
       Не погодившись з вказаною ухвалою, АТ «Альфа-Банк», звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять суд скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
       Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
       Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази в підтвердження наявності достатніх підстав для забезпечення позову, а невжиття заходів по забезпеченню позову, може ускладнити або зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.
        Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
       Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Перелік видів такого забезпечення передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК, який не є вичерпним, а тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.
       Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема забороною вчиняти певні дії.
       Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
       При встановленні зазначеної відповідальності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
       Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
       Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
       Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 та доданих до неї документів можна зробити висновок, що між сторонами дійсно існує спір, а предметом спору є квартира АДРЕСА_1 .
       У даному випадку, суд першої інстанції виходив з того, що обраний вид забезпечення позову є необхідними та ефективним заходом забезпечення позову.
       Враховуючи характер спірних правовідносин та наявність спору про право, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині заборони відчуження квартири, оскільки визначений судом захід забезпечення позову є збалансованим і відповідає інтересам сторін та інших учасників судового процесу, є співмірним із заявленими в суді позовними вимогами.
       Зазначений захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а у разі невжиття таких заходів, як вбачається з матеріалів справи, існує імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду. 
       Однак, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі заяви про забезпечення позову та у резолютивній частині ухвали зазначив про накладення арешту на вищезазначену квартиру у вигляді заборони відчуження.
       Така позиція суду є помилковою, оскільки арешт є окремим видом забезпечення позову, як і заборона відчуження.
       За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту скасувати, залишивши один захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири.
       Таким чином, враховуючи вище наведене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд, на підставі ст. 376 ЦПК України змінює оскаржувану ухвалу.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк», який є правонаступником акціонерного товариства «Укрсоцбанк» — задовольнити частково.
       Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року в частині накладення арешту — скасувати.
        В іншій частині ухвалу залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: