УХВАЛА

07 травня 2020 року 
м. Київ

Справа №  922/2503/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.,
за участю  секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,
представників учасників справи:
позивача - Демченко О.А. (довіреність від 17.02.2020 № 2-697д)
відповідача - не з`явився
розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату акціонерного товариства "Укргазвидобування"
на рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2019 та
постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2020
за позовом акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату акціонерного товариства "Укргазвидобування"
до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - АТ "Укргазвидобування", позивач), звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відділення АМК, відповідач) про скасування частково рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31.05.2019 №  67-р/к у справі № 2/01-50-17 (далі - рішення відділення АМК) про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, в частині пунктів 1, 10, 13, 19, 29, 35, 44, 50, 53, 56, 59, 63, 68, 71 рішення, яке стосується АТ  "Укргазвидобування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в оскаржуваному рішенні відділення АМК немає посилань на жодні докази узгодження позивачем своєї цінової поведінки на досліджуваному ринку із будь-ким з визначених суб`єктів господарювання з метою недопущення, усунення чи обмеження конкуренції між ними. При цьому позивач зазначає, що висновки відповідача про те, що аналіз ситуації на ринку свідчить про погоджену конкурентну поведінку позивача з іншими суб`єктами господарювання стосовно підвищення у значних розмірах роздрібних цін на скраплений газ, не відповідають обставинам справи. 

Позивач також зазначає, що визнання відповідачем дій позивача антиконкурентними узгодженими діями за частиною третьою  статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"  та накладення штрафу на позивача за вказане порушення без наведення у оскаржуваному рішенні жодних доказів погодження (узгодження) позивача своєї цінової поведінки на досліджуваному ринку з будь-ким із суб`єктів господарювання свідчить про не доведення відповідачем обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, а також про неправильне застосування частини третьої статті 6, пункту 1 статті 50 та порушення  статті 51 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а відтак, вищезазначене відповідно до частини 1  статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції"  є підставою для визнання недійсним оскаржуваного рішення в частині, що стосується позивача.

Рішенням господарського суду Харківської області (суддя Калініченко Н.В.) залишеним без змін постановою  Східного апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: Білоусова Я.О., Пуль О.А., Тарасова І.В.)  в позові відмовлено повністю.

Рішення та постанова мотивовані тим, що   рішення відділення АМК стосовно позивача прийнято відповідно до вимог діючого законодавства, з повним, всебічним і об`єктивним з`ясуванням обставин справи № 2/01-50-17 та в межах компетенції територіального відділення. 

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду і постановою апеляційної інстанції, 21.02.2020 (згідно з відміткою на конверті) АТ "Укргазвидобування" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. 

Ухвалою Верховного Суду від 15.04.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укргазвидобування" та призначено її до розгляду на 07.05.2020.

Скаржник обґрунтував наявність підстави касаційного оскарження пунктом 1 частини 2  статті 287 ГПК України, і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішення і постанови висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 910/12464/18 та від 26.03.2019 у справі №    914/2554/16.

Касаційну скаргу подано 21.02.2020, тобто після набуття чинності  Законом України від 15.01.2020 № 460-IX. Розгляд цієї скарги має здійснюватися з урахуванням положень  ГПК України  у редакції від 08.02.2020.

Відповідно до частини 2  статті 287 ГПК України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою  статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої  статті 287 ГПК України  у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований апеляційним судом у оскаржуваному судовому рішенні.

29.04.2020 відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якій зазначає про те, що доводи касаційної скарги не визнає та вважає висновки судів першої та апеляційної інстанції законними та обґрунтованими.

Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини 1  статті 296 ГПК України  (у редакції, чинній з 08.02.2020) суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2  статті 287 цього Кодексу  судом встановлено, що  висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти рішення у тих справах, де однаковими є предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що оскаржувані судові рішення ухвалено судами першої та апеляційної інстанцій без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 910/12464/18 та від 26.03.2019 у справі №    914/2554/16, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах і у справі № 922/2503/19.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, виходили, зокрема, з такого:
- відділення АМК, застосувавши метод кореляційного аналізу роздрібних цін на скраплений газ в територіальних межах № 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11 дійшов висновку в рішенні  відділення АМК, що роздрібні ціни, за якими позивач та інші суб`єкти господарювання реалізовував скраплений газ протягом 26.02.2015 по 11.03.2015, були подібними.
- З метою виявлення схожості у діях суб`єктів господарювання щодо ціноутворення проаналізовано наявність взаємозв`язку між даними щодо їх цін в територіальних межах №1, 2, 4, 6, 7, 9, 11 з 26.02.2015 по 11.03.2015 шляхом розрахунку коефіцієнтів кореляції між рядами їх цін роздрібної реалізації скрапленого газу в якості моторного пального, що встановлені у період, який досліджується.
- у відповідних територіальних межах у спірний період роздрібні ціни на скраплений газ в якості моторного пального зросли в середньому на 18% - 20 %;

-коефіцієнт кореляції від 0,73 до 0,99 свідчить про тісну взаємозалежність цінової траєкторій суб`єктів господарювання, які перелічені у рішення відділення АМК, та підтверджує схожість їх поведінки;
- суб`єкти господарювання, які перелічені у оскаржуваному рішенні, в тому числі і позивач, застосовують різні методики оцінки вибуття запасів ФІФО (FIFO), а тому підвищення оптових цін є підставою для підвищення роздрібних цін реалізації на конкурентному ринку лише після реалізації залишків, оскільки за умов значної конкуренції на ринку роздрібної реалізації скрапленого газу могли б існувати суб`єкти господарювання, які б не підвищували ціни до реалізації залишків і таким чином впливали б на рівень цін на ринку;
- відділення АМК в додатках до рішення відділення АМК було наведено цінову поведінку суб`єктів господарювання, в тому числі і позивача, в період з 26.02.2015 року по 11.03.2015 року, з яких вбачається, що вартість пального в зазначений період збільшилася в середньому з 7, 70 грн. за 1л. до 9,49 грн. за 1л.;
- аналіз ситуації на ринку, що був проведений відділення АМК в межах розгляду рішення відділення АМК, свідчить про погодженість конкурентної поведінки позивача, та інших суб`єктів господарювання, і спростовує наявність об`єктивних підстав для такого стрімкого зростання цін на скраплений газ в територіальних межах № 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11 в період з 26.02.2015 по 11.03.2015.
- відділення АМК досліджувалося не коливання цін, а встановлювалася наявність антиконкурентних узгоджених дій, тобто дій, що мають характер, зокрема, схожої поведінки. Якщо б суб`єкти господарювання у справі № 2/01-50-17, в тому числі позивач, незалежно один від одного встановлювали б роздрібні ціни на скраплений газ, керуючись об`єктивними економічними причинами вартістю закупівлі скрапленого газу, що реалізується, та витратами, пов`язаними з його реалізацією, то схоже стрімке підвищення роздрібної ціни було б неможливим;

- в результаті схожих дій визначених суб`єктів господарювання в рамках справи №2/01-50-17, відділення АМК було встановлено, що за рахунок досягнення ринкової влади в період вчинення порушення вони отримали змогу підвищувати рівень цін понад рівень, що існував би за умови значної конкуренції на ринку роздрібної реалізації скрапленого газу в територіальних межах № 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11 з 26.02.2015 по 11.03.2015. Такі схожі дії є горизонтальними антиконкурентними узгодженими діями, що призвели до обмеження конкуренції на ринку роздрібної реалізації скрапленого газу з 26.02.2015 по 11.03.2015 в територіальних межах № 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11.;

- відповідач у оскаржуваному рішенні провів належний аналіз ринку, зокрема, аналіз цін реалізації скрапленого газу в період порушення, проаналізовано їх щоденні обсяги придбання та закупівельні ціни на скраплений газ, щоденні зміни цін, обсяги запасів, проаналізовано взаємозалежність поведінки позивача та інших суб`єктів господарювання на ринку скрапленого газу по відношенню один до одного, тощо.

Так, на відміну від справи № 922/2503/19, під час розгляду якої було з`ясовано наявність всіх необхідних і обов`язкових кваліфікаційних елементів складу правопорушення, передбачених частиною третьою статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у справах № 910/12464/18 та №    914/2554/16, судом касаційної інстанції встановлено відсутність однієї із кваліфікуючих ознак, що передбачені частиною третьою статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", які входять до предмета доказування. 

Таким чином, колегія суддів зазначає, що встановлені судами фактичні обставини у справі №    922/2503/19 та у справах № 910/12464/18 та №914/2554/16 є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах.

Верховний Суд зауважує, що зміст поданої касаційної скарги переконливо свідчить про неспростування скаржником зазначених фактичних обставин, покладених в основу оскаржуваних рішення та постанови.

Отже, касаційна інстанція встановила, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постановах Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 922/2503/19.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2  статті 287 ГПК України  (у редакції, чинній з 08.02.2020), не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів на підставі пункту 5 частини 1  статті 296 цього Кодексу  дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укргазвидобування" на рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 у справі № 922/2503/19.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах "Ейрі проти Ірландії", п.24, Series A N32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, N 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №  910/4647/18).

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення господарського суду Харківської області від 04.11.2019 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 у справі № 922/2503/19 закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                                    І. Колос

Суддя                                                                                           Т. Малашенкова