Ухвала
іменем України 
22 квітня 2020 року
м. Київ
справа №643/4526/18
провадження № 51–1330ск20
Верховний Суд  колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу  засудженої ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, 
встановив:
За вироком Московського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ровеньки Луганської області та жительки м. Харкова, визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 115Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Вирішено питання щодо запобіжного заходу та речових доказів.
Суд першої інстанції встановив, що  ОСОБА_4 24 лютого 2018 року близько 16:00 по місцю свого проживання у м. Харкові під час сварки, що виникла на ґрунті неприязних відносин, з метою умисного вбивства ОСОБА_5 , поклала подушку на обличчя останньої та здавила їй шию руками, унаслідок чого потерпіла померла.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року вирок районного суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджена, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації її дій, порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даними про її особу через суворість.                            На думку засудженої, районний суд не повною мірою з`ясував дані про її особу,                   і, як результат, не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, її щире каяття. Зазначає, що вона раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та  психіатра не перебувала, має міцні соціальні зв`язки, на її утриманні перебуває хвора матір похилого віку. Просить Суд пом`якшити їй призначене покарання, застосувавши до неї положення ст. 69 КК. Також вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив їй у задоволенні клопотання про зарахування у строк відбування терміну попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі положень  ч. 5 ст. 72 КК                     у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі – Закон № 838-VIII).
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання                  й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як убачається з копії вироку, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду і розміру покарання, яке підлягає призначенню ОСОБА_4 , районний суд  разом                    із ступенем тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до особливо тяжких, урахував також і дані про особу засудженої, яка одружена, не працює, на обліках у лікарів нарколога та  психіатра не перебуває, раніше не судима, відповідно до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від 15 червня  2018 року характеризується задовільно. 
При цьому, суд у вироку навів переконливі мотиви та підстави, з яких не визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання засудженої.  
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 судом було визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку. 
Зважаючи на це, районний суд дійшов умотивованого висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, наближений до мінімальних меж санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений нею злочин, зазначивши, що таке покарання буде необхідним та достатнім для її  виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів.
Як убачається зі змісту вироку, при розгляді справи судом першої інстанції не було встановлено обставин, які би істотно знижували ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , як вимагає ст. 69 КК.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК при вирішенні питання про призначення покарання засудженій. 
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості Суд не вбачає.
Крім того, доводи засудженої, наведені  в касаційній скарзі є аналогічними тим, що були викладені нею в апеляційній скарзі та перевірені судом апеляційної інстанції, який належним чином розглянув і вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши обґрунтування прийнятого рішення. 
Доводи касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 про неправильне застосування судом апеляційної інстанції Закону № 838-VIII є неприйнятними                 з огляду на таке.
Як убачається з наданої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду,                   в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги засуджена просила суд зарахувати їйу строк відбування покарання термін її попереднього ув`язнення               з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону  № 838-VIII.
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд апеляційної інстанції в своєму рішенні зазначив, що відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного доведеним судом першої інстанції, ОСОБА_4 вчинила вказаний злочин після                      20 червня 2017 року.
За таких обставин, у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для застосування до ОСОБА_4 положень зазначеного Закону.  
Така позиція апеляційного суду узгоджується і з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у п. 107 постанови від 29 серпня                              2018 року (справа № 663/537/17), згідно з яким, якщо особа вчинила злочин після 20 червня 2017 року, то під час зарахування їй терміну попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону  від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», згідно якого попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, що і було зроблено судом першої інстанції.
Вирок районного суду та ухвала  апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Оскільки інших доводів щодо незаконності вироку та ухвали засуджена                              у касаційній скарзі не навела, а з огляду на наведені у ній мотиви та надані до неї копії судових рішень підстав для її задоволення не вбачається, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2  ч. 2 ст. 428 КПК. 
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
У  відкритті  касаційного  провадження  за касаційною  скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                     ОСОБА_3