УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 травня 2020 року
м. Київ
справа № 219/12461/17
провадження № 51-1957ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , на ухвалу Донецького апеляційного суду від 05 березня 2020 року, яку постановлено в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017050150002170, за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівки Донецької області, раніше неодноразово судимої, останнього разу – за вироком Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 17 листопада 2011 року за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі — КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Суть питання
За вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 05 березня 2020 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій посилаючись на неповноту судового розгляду, неправильно надану оцінку доказам, допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Верховний Суд залишив касаційну скаргу захисника без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також захиснику було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду захисник повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду 
Кримінальним процесуальним кодексом визначено, що касаційна скарга має відповідати вимогам, зазначеним в статті 427 КПК України, і в разі недодержання суб`єктом звернення цих вимог, суд касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 429 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки та встановлює строк, необхідний для їх усунення. 
Залишаючи касаційну скаргу захисника без руху, Верховний Суд встановив, що скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, згідно з яким в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Захиснику було роз`яснено, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України його касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Зазначено що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції. 
Верховний Суд, серед іншого, звернув увагу захисника на тому, що доводи його касаційної скарги фактично зводяться до вказівок на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказам та, по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Захиснику було зазначено, що вказуючи на допущені, на його думку, порушення судом апеляційної інстанції, він не конкретизував, яких саме порушень допустився суд, при перегляді вироку місцевого суду. Зокрема, він не вказав у чому саме полягали ці порушення і як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом рішення, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни, з огляду на положення статей 370, 404, 412—414, 419 цього Кодексу.
Крім того, касаційна скарга захисника не містила доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту та було зазначено про те, що він лише загальними фразами вказав, що доводи апеляційної скарги сторони захисту залишились поза увагою апеляційного суду.
Перевіривши повторно подану захисником ОСОБА_4 касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що захисник вказані недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК України знову не дотримався.
Усупереч наведеним вказівкам у частині обґрунтування вимог, захисник, при повторному зверненні до касаційного суду, замість нової касаційної скарги, надіслав на адресу Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, текст якої є аналогічним за змістом його касаційній скарзі, яка була залишена без руху, за виключенням декількох доданих речень.
Тобто у повторній касаційній скарзі доводи захисника знову фактично зводяться до вказівок на неповноту судового розгляду, незгоди з наданою судами оцінкою доказам та, по суті, заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що, як вже зазначав Верховний Суд, у силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Також захисник, усупереч вказівкам Верховного Суду, в уточненій касаційній скарзі знову формально вказавши, що стороною захисту були заявлені клопотання у суді апеляційної інстанції про повторне дослідження доказів, так і не зазначив належних доводів щодо необхідності повторного дослідження таких доказів судом апеляційної інстанції. При цьому він не зазначив у чому саме полягало неповне або з порушеннями дослідження місцевим судом доказів, про повторне дослідження яких клопотала сторона захисту в суді апеляційної інстанції. Крім того, захисник не вказав як вирішення судом питання щодо цих клопотань вплинуло на законність і обґрунтованість постановленого рішення суду апеляційної інстанції в цілому, оскільки сама по собі незгода однієї із сторін кримінального провадження з наданою судом оцінкою доказів, безпосередньо не свідчить про допущення цим судом істотних порушень.
Згідно з положеннями ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, і відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження. 
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху. 
З огляду на викладене, оскільки захисник не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, вважає за необхідне повернути його касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_5 , з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                             ОСОБА_3