Дата документу 28.04.2020 Справа № 310/5415/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 310/5415/19 
Провадження №22-ц/807/1661/20 
Головуючий в 1-й інстанції – Білоусова О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Крилової О.В., Полякова О.З.,	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Ємельяненко Світлани Афанасіївни на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2020 року, постановлену у м. Бердянськ у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи – державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області Добряк Аліна Сергіївна, державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Пугачова Анастасія Володимирівна, ОСОБА_2 ,- 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця. Скарга мотивована тим, що на виконанні в Бердянському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ в Запорізькій області перебуває виконавчий лист від 30.03.2009 року, виданий Бердянським міськрайонним судом Запорізької області на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 400 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 12.01.2009 року до досягнення дитиною повноліття. 12.02.2018 державним виконавцем Пугачовою А.В. було видано розрахунок заборгованості боржника по аліментам, який було складено станом на 01.01.2018 року. Загальна заборгованість за період з 12.01.2009 року по січень 2018 року з урахуванням проведеної індексації розміру аліментів складає 29735,77 грн. 10.10.2018 року державним виконавцем Добряк А.С. було видано розрахунок заборгованості боржника по аліментам, складений станом на 30.09.2018 року, згідно якого заборгованість з лютого 2018 р. по вересень 2018 р. розрахована згідно розрахунку від 12.02.2018 з урахуванням проведеної індексації розміру аліментів та складає 34359,37 грн. 12.06.2019 року державним виконавцем Добряк А.С. було видано розрахунок заборгованості станом на 01.06.2019 року, відповідно до якого загальна заборгованість за період з жовтня 2018 року по травень 2019 року складає 32759,37 грн. З проведеною індексацією розміру присудженої суми аліментів скаржник не погоджується, посилаючись на ч.1 ст. 2, ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ч. 2 ст. 184 СК та зазначаючи, що державні виконавці не входять до переліку осіб та установ, які згідно вказаного вище закону повинні здійснювати індексацію розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі. Також вважає, що ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку державного виконавця проводити індексацію аліментів у твердій грошовій сумі, а тому дії державних виконавців Пугачової А.В. та ОСОБА_3 з приводу складання розрахунків заборгованості вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню. 

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2020 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, заінтересовані особи – державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Запорізькій області Добряк Аліна Сергіївна, державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Пугачова Анастасія Володимирівна, ОСОБА_2 – відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Ємельяненко Світлани Афанасіївни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що сума нарахованих аліментів підлягає індексації з 12.06.2016 року з дня набрання чинності ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». Державні виконавці не входять до переліку осіб та установ, які згідно вказаним законом повинні здійснювати індексацію аліментів, а ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку державного виконавця проводити індексацію аліментів стягнутих у твердій грошовій сумі. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в Бердянському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ в Запорізькій області перебуває виконавчий лист від 30.03.2009 року, виданий Бердянським міськрайонним судом Запорізької області на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 400 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 12.01.2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

12.02.2018 державним виконавцем Пугачовою А.В. зроблено розрахунок заборгованості боржника по аліментам станом на 01.01.2018 року. Загальна заборгованість за період з 12.01.2009 року по січень 2018 року з урахуванням проведеної індексації розміру аліментів складає 29735,77 грн. (а.с. 3-4).

10.10.2018 року державним виконавцем Добряк А.С. зроблено розрахунок заборгованості боржника по аліментам, складений станом на 30.09.2018 року, згідно якого заборгованість з лютого 2018 р. по вересень 2018 р. розрахована згідно розрахунку від 12.02.2018 з урахуванням проведеної індексації розміру аліментів та складає 34359,37 грн. (а.с. 5).

12.06.2019 року державним виконавцем Добряк А.С. зроблено розрахунок заборгованості станом на 01.06.019 року, відповідно до якого загальна заборгованість за період з жовтня 2018 року по травень 2019 року складає 32759,37 грн. (а.с. 6).

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції виходи в з того, що проведення індексації розміру аліментів відноситься до повноважень державного виконавця, є його обов`язком відповідно до ч.2 ст.184 СК України та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а розмір заборгованості по аліментам з урахуванням індексації розраховано у відповідності до законодавства.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За вимогами ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Положеннями ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження (ч. 4 ст. 71 Закону).

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок індексації було встановлено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078, з подальшими змінами та доповненнями.

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" об`єктом індексації грошових доходів населення є, в тому числі, і розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі (в редакції Закону від 17.05.2016 року).

Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-113цс13 зазначив, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо розрахунку індексації з 12.06.2016 року, є хибними.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів визначається виконавцем.

За таких обставин, проведення індексації розміру аліментів відноситься до повноважень державного виконавця, є його обов`язком відповідно до ч. 2 ст.184 СК України та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані рішення та дії було прийнято відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження, права чи свободи заявника не було порушено, а тому вимоги скарги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Ємельяненко Світлани Афанасіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину

Повна постанова складена 29 квітня 2020 року.

Судді:                                                                С. В. Кухар

                                                               О. В. Крилова

О. З. Поляков